Ur ruinens aska byggdes samhällena upp.
Skyddade av gränslinjen.
Alla minnen från det förflutna raderades.
Efter undergången började vi om från början.
Vi skapade ett nytt samhälle med sann jämlikhet.
Regler var jämlikhetens byggstenar. Vi lärde dem som nybarn.
Regler som "använd exakt språk".
"Bär de kläder du fått tilldelade. “ “Ta din morgonmedicin. "
'Åtlyd utegångsförbudet." ”Ljug aldrig. "
Jag heter Jonas. Jag har inget efternamn.
Det hade ingen av oss.
Den dagen, dagen före ceremonin... Jag medger det. Jag var rädd.
Imorgon tilldelas vi våra jobb. Våra avsedda ändamål.
Det verkade som om alla redan visste vad deras var.
Men inte jag. Jag var vilsen.
Jag har alltid känt att jag såg saker och ting på annorlunda sätt.
Jag såg nåt som andra inte såg.
Jag sa aldrig nåt om det. Jag ville inte vara annorlunda.
Vem vill vara det?
- Jonas. - Ursäkta förseningen.
Jag accepterar din ursäkt.
Asher och Fiona. Vi har varit vänner hela livet.
Asher var killen som fick alla att skratta. Fiona fick alla att le.
Snälla, gör inte mig till biträdande chef för avfallshantering.
Vi levde i en värld där skillnader inte var tillåtna.
Popularitet och berömmelse fanns inte.
Inga förlorare och inga vinnare.
De äldste hade avskaffat allt det för att undvika konflikter.
Fruktan, smärta, avundsjuka, hat. Det var inga ord, snarare ljud.
Ekot av dessa färdades till andra sidan av historien.
Jag får frågan om jag bör be om ursäkt för det jag gjorde.
Jag låter er bedöma det.
Jag kommer sakna jobbet som volontär här.
Om nån är född till att arbeta i Uppfödningscentret...
Jag kan ju bli överraskad.
Om du fick gissa, vilket av alla uppdrag kommer de äldste ge mig?
Uppfödningscentret välkomnar er.
Jag har denna, jag har denna. Tänk tung. Tänk tung.
Vi vinner. Du är min knubbige mästare.
- Vilken var tyngst? - Min.
- Fiona satte ett finger på vågen. - Det gjorde jag inte.
Den här lille kvalificerade sig inte för morgondagens ceremoni.
Han är inte stark nog att tilldelas en familjeenhet.
Han ser så olycklig ut.
Det är okej, Jonas. Du kan öppna den.
- Det är Jonas. - Låt mig...
- Sådär Det är okej. - En del har det bara i sig. va?
- Det är orättvist. - Var stark, Gabriel.
Har du kollat hans namn? Är det inte emot reglerna?
Jo. men jag tänkte att ett namn skulle hjälpa honom växa.
Så jag viskar det till honom när ingen kan höra mig.
Ibland kallar jag honom Gabe, men han år så orolig och hör kanske inte.
- Är du okej? - Ja. Jag mår bra.
Den gamle mannen frågar den äldste: 'Vet du vem jag än...
Den äldste svarat". "Ja, du är gammal men det ursäktar inte din stolthet."
Då säger den gamle mannen: "Nej, jag menar det. Vem är jag?”"
- Jag fattar inte. - Som om han glömt vem han var.
- Okej, ett bättre skämt vore om... - Ett, två...
Tre!
- Ska vi inte få våra uppdrag nu? - Du gör såhär varenda gång. Kom igen.
En, två, tre.
Sådär, ja.
Så nu är vi väl där. Vår sista natt som barn.
Allt blir väl annorlunda sen.
Nej, det enda som förändras är vad vi gör. Inte vilka vi är.
- Men vilka är vi? - Vännen.
Vänner för evigt. Även om ni båda två utses till födelsemödrar.
Vi får väl veta det i morgon.
Medborgarna påminns om att kvälls- rekreation upphör om 30 minuter.
Han behövde rehabiliteras. Han var Lilys lärare-
-men vad kunde jag göra åt det?
Jag känner... besvikelse.
- Vad beslutade de äldste? - Att skicka honom till Annorstädes.
Kan jag skickas till Annorstädes, moder? Bara för en dag.
Nej, du är för ung, Lily Billy.
Jonas. Det är din tur att dela med dig av dagens känslor.
Ja, jag är väl på nåt sätt...
vettskrämd.
- Exakt språk! - Jag menar... ängslig.
Kände du nån gång inför ceremonin att det inte fanns en ställning för dig?
De har iakttagit dig sen du var nybarn.
De äldste tar aldrig fel.
Du kommer hitta din rätta plats.
Välkomna, medborgare, till den årliga uppflyttningsceremonin.
Avvakta transmission.
- Godmorgon, samhälle. - Godmorgon, Chefsäldsta.
- Ursäkta min avlägsna närvaro. - Vi accepterar er ursäkt.
Jag kan inte delta personligen i alla ceremonier.
Men nu ska ni få höra en hemlighet. Ni är min favoritsamhälle.
Men eftersom vi inte ljuger, medger jag gärna-
- att det säger jag till alla samhällen.
Begynnelsen! Efter oordning och kaos, stort lidande. stor smärta-
- förvirring, avundsjuka och hat kom en lösning.
Lokalsamhällen. Fridfulla platser där kaos förvandlades till harmoni.
Låt mig komma igenom det.
Bra. Den börjar.
Ceremonin.
Ceremonin för Befrielsen till Annorstädes-
- som hyllar de äldre medborgarna som har vigt sitt arbete-
- åt skönheten och harmonin i vårt samhälle-
- och som nu är redo att få glädjefull pension i Annorstädes.
Vi firar nybarnen som är skapta av våra duktiga genetiker.
- Födda av våra ärade födelsemödrar. - Aurelia,
Dessa spädbarn ska nu överlämnas till de familjeenheter de tilldelats.
Halvvägs mot vuxenlivet mottar våra nior idag symbolen-
- för större självständighet och utökat ansvar.
Vi firar de uppflyttade-
- som i dag tilldelas sina ställningar i vårt samhälle.
- Lycka till. - Detsamma.
All er utbildning har ni fått för att lättare anpassa er-
- för att bromsa impulser som kan urskilja er från andra-
-men i dag hedrar vi era olikheter-
- för de ligger bakom besluten om er framtid.
Här är morgondagens ledare, lärare, arbetare och födelsemödrar.
Jag tror att vi är i riktigt goda händer.
Nummer ett. Madeleine. Födelsemoder.
- Tack för din barndom. - Nummer två. Ross.
Vägledare för de mellersta. Tack för din barndom.
Nummer 51. Asher.
Bångstyrig. Vårdslös.
Ibland kan de som har störst ansvarsbehov-
- bäst lära sig det genom att just få ta ansvar. Drönarpilot.
- Tack för din barndom. - Du kan behålla den.
Tack.
Nummer 53. Ayanda.
Rekreationsledare. Tack för din barndom.
Nummer 54. Kathy.
De hoppade över Jonas.
Nummer 78. Lloyd. Genetiker. Tack för din barndom.
Nummer 83. Yara.
Nummer 96. Chris. Kökstekniker.
- Nummer 100. Quinn. Äldrevårdare. - Nummer 104. Fiona.
Från början stod det klart att Fiona blomstrade-
- när hon arbetade med nybarn. Fiona. Uppfödare.
Tack för din barndom.
Nummer 105. Lucia. Vägledare för tolvorna.
Nummer 120. Jack. Assistent på Justitiedepartementet.
Näringstekniker. Tack för din barndom.
Nummer 150. Pierre.
Parkskötare.
Tack för din barndom.
Ni anser att jag begått ett misstag. Jag ber min samhälle om ursäkt.
- Vi accepterar er ursäkt. - Nummer 52, vänligen träd fram.
Jonas har inte tilldelats något uppdrag. Jonas är den utvalde.
Vi förhastade oss inte denna gång. Vi får inte misslyckas fler gånger.
Jonas besitter alla fyra egenskaper. Intelligens, integritet, mod-
- och nåt jag kan nämna men inte beskriva, förmågan att se bortom.
Men jag måste varna dig. Din utbildning blir plågsam.
Värre smärtor än vi känner till.
- Är du stark nog? - Anser vi att Jonas är modig nog?
Jonas, du är utvald att bli vår nästa minnesmottagare.
Tack för din barndom.
Jonas. Jonas.
Jonas, Jonas, Jonas.
- Snälla, hjälp mig. - Den vägen. Såja.
Har Jonas mer makt än du nu?
Vad menade Chefsäldsta med att vi inte får misslyckas fler gånger?
För tio år sen...
- Det talar vi inte om. - Det är en stor ära för dig.
- Du klarar det. Cykla på. - Jag borde nog få tag i Lily.
- Bra. - Jag kan cykla.
MOTTAGARE
Minnesmottagare. Fem regler.
Ett. Anmäl dig hos den nuvarande minnesmottagaren för utbildning.
Därefter, återvänd omedelbart till din bostad.
Två. Från denna stund är du befriad från alla hövlighetsregler.
Du får ställa frågor om vad som helst. Tre.
Förutom din dagliga injektion får du inte ta andra mediciner.
- Särskilt inte smärtstillande. - Injicerad. 8-752.
Fyra. Du får inte tala med andra om din utbildning.
Någonsin.
- Du ser så viktig ut. - Jag vet inte. Jag sticker ut.
- Det finns bara en minnesmottagare. - Två,
Vad var det de sa? Att du har 'förmåga att se bortom"?
- Ja. - Jag är ivrig att höra alla detaljer.
Fem. Du får ljuga.
Asher och jag utmanade varandra att närma oss hans hus.
Det hade byggts på yttersta kanten.
Alla har hört historier om folk som försvunnit över kanten för evigt.
Och ändå var jag nu här.
Jag fick veta att jag måste dit varje dag resten av mitt liv.
Välkommen.
- Hej, jag heter Jonas. Jag... - Titta in i sensorn.
Välkommen, minnesmottagare.
De kallas böcker. Dina böcker.
- Jag heter... - Jag vet vem du är.
Naturligtvis. Jag ber om ursäkt.
Jag ber om ursäkt.
"Säg inte så. 'Jag ber om ursäkt."
Säg aldrig 'jag ber om ursäkt" till mig igen. Inte här.
Det har vi inte tid med. "Jag ber om ursäkt." Bara en tom hövlighetsfras.
- Den betyder ingenting. - Jag ber om ursäkt. Förlåt.
Jag menar...
Det finns bara ett syfte med att vi är här.
Enkelt uttryckt, även om det inte alls är enkelt-
- så ska jag överföra alla minnen jag har inom mig till dig.
Minnen från det förflutna.
Jag är mycket intresserad av att få höra om ditt liv.
Nej nej. Inte mitt liv. Du kommer att få höra om världens hemliga historia.
Innan mig, innan dig. Flera generationer tillbaka.
När saker och ting var annorlunda. När det fanns mer.
- Men. - Stolen.
Ingen i vårt samhälle har några minnen från det förflutna.
Bara jag. När de äldste behöver vägledning-
- om saker bortom deras erfarenhet, ger jag dem visdom.
Det är nu din roll. Ge vägledning för nuet utifrån minnen från förr.
Kom närmare.
Var ska vi börja?
Kom närmare.
Närmare.
Jag kan omöjligt förbereda dig på det jag nu ska göra.
Du kan trösta dig med att du är helt hjälplös.
Om det blir för mycket för dig, så säg det direkt.
Jag har bara en...
Stilla natt.
Heliga natt.
Det där var... det var...
- Hur hände det? - Vad menar du med "hur"?
- Det hände. - Men det är omöjligt.
- Och ändå hände det. - Men varför?
Varför har vi inte...
den saken?
Fortsätt. Minnena ger dig orden. Det är inte en "sak" utan en...
- Kälke. - Kälke.
Och...
- Snö. - Snö. Hade mina föräldrar dem?
Nej, det är ett mycket avlägset minne. Enkelt uttryckt-
- så finns det ingen snö tack vare vår klimatkontroll.
Varför känner folk inte till dem? Vad är faran med minnet av en kälke?
Vad som är så farligt?
En kälke behöver snö. Snö är kall. Kyla förstör skörden.
Det innebar att bönderna inte kunde bruka jorden.
Oförutsägbart väder, kullar och berg-
- gjorde det svårt att transportera mat.
Så det blev hungersnöd och svältkatastrofer.
Allt hänger samman. Allt är en balansgång.
- Med det goda följer alltid det onda. - Visa mig mer.
Låt oss ta en promenad.
En riktig en. Med dina ben.
Längst ner vid kullen såg jag nåt. Som ett ställe.
- En hem. - Hem, ja.
- Hem? Som en bostad? - Nej, det är annorlunda.
En bostad är inte ett hem. Ett hem är nåt mer.
Du sa att jag får 'ljuga- ljuger du?
Hela tiden.
Mest för min eget nöjes skull. Men jag kommer inte ljuga för dig.
Hur kan jag veta att det inte är en lögn?
Det fanns nån annan före mig. Vad hände?
En fråga till. Om jag nu är Mottagaren, vad är då du?
Ja, då är väl jag Givaren.
Hur var det?
- Det var bra. - Vad gjorde ni?
- Vi pratade bara. - Vad mer?
- Inget mer. - Du verkar annorlunda.
Vad menar du?
Han lugnar inte ner sig, vad jag än gör.
- Du sa att du skulle se efter honom. - Ja, jag vet.
- Jag ber om ursäkt. - Jag accepterar din ursäkt.
- Tack, Dinah. - Tack.
- Gabriel. - Hur vet Jonas barnets namn?
- Jonas träffade Gabriel häromdagen. - Se på honom. Han är så söt! - Hej.
Vill du ge mig en varning, justitiechef?
Det är bara för en kort tid, moder. Tills han klarar sig bättre.
Jag tror vi alla är överens om att han ska sova inne hos mig.
- Om de äldste säger att det är okej. - Det gör de.
- Lily, ge mig din tröstesak. - Kom, Lily. Dags att sova.
Se här. Det är en mytisk varelse kallad "flodhäst".
Och den springer otroligt fort, för den har två, tre, fyra, fem ben.
Vi hade samma märke på kroppen.
Jag behövde inte se hans märke för att veta det. Jag kände det.
Jag kände att en dag skulle Gabriel också bli utvald.
- Det var väl smärtan alla pratar om. - Nej. Det var inte ens nära.
- Gjorde du... - Den hade ett ansikte.
- Var den saken levande? - Gå nu inte för fort fram.
- La du märke till nåt? - Ja. Det gjorde ont.
Nej. Nån egenskap?
Ja, kanske. Jag tror jag såg det i min vän Fionas hår.
Min första var gul.
Om du tyckte att kälken var nåt speciellt...
Det är...
rök.
- Som hennes hår. - Ja. Det finns rött, grönt, blått.
Många olika färger. Du kommer snart se alla färger.
Men vårt folk valde att avskaffa dem alla.
Färg, ras, religion. De skapade likformighet.
Om vi var olika, kunde vi bli avundsjuka.
Arga och förbittrade.
Fyllda med hat.
Vi behöver likformighet.
- Är du inte överens om det? - JO, fullständigt.
Men...
Allt är så... vackert.
De hade alltid sagt att Annorstädes låg så långt borta.
Men det gjorde det inte. Det låg precis där.
Så nära att man kunde röra vid det.
Jonas, har du ramlat?
- Behöver du omedelbar hjälp? - Nej, jag bara...
- Vad är det med dig? - Ingenting,
Nej, det är ju helt normalt att ligga i gräset och stirra upp i himlen.
Du ser nåt, va?
Kan du inte berätta för mig?
Ge mig dina händer.
Vad ser du?
- Herregud. - Ser du den?
Ja.
- Det är vatten. - Nej, kom igen. Koncentrera dig.
- Hej. - Jonas berättade om sin utbildning.
Som du ser är det otroligt intressant.
Inte hälften så intressant som min. Vill ni se nåt otroligt?
- Kan du flyga de där? - Absolut På sätt och vis.
Jag håller på och lär mig.
När jag flyger och tittar ner på allt-
- så är det som om jag ser saker och ting för första gången.
- Får du flyga in i Annorstädes? - Ja.
En gång när jag tittade på dimtäcket, och även om de säger att-
- det inte finns nåt vid utkanten, så tyckte jag mig se ett träd därute.
Ha inte för stora förhoppningar. Jag har sett Annorstädes.
Det är mest bara våra lantbruk, underliga klippor och sånt.
Underliga?
Det finns två enorma klippblock. Som lutar mot varandra-
-så de liksom bildar en triangel.
- Det är lite som vår triangel. - Vad finns där utanför?
Det vet jag inte. Vi får inte passera den.
- Så många hemligheter. - Vad har du för hemligheter?
- Inga. - Vadå "inga"?
Du är minnesmottagaren.
Jag kan kanske visa er.
- Ta en bricka. - Va?
Ta med den till solcellerna.
Det här kan verka lite lustigt, men ni måste lita på mig.
Sätt dig på brickan.
- Försiktigt, - Du tänker väl inte...
- Är du rädd? - Jag är inte rädd för nåt.
Det är bara det att... Det är emot reglerna, Jonas.
Sen när bryr du dig om reglerna?
Jag har faktiskt flygutbildning nu. Vi ses.
En har blivit vuxen, men det är lyckligtvis inte jag.
Okej. Iväg!
Sätt i hälarna för att bromsa!
Jag tror din utbildning är roligare än min.
En samhällsmeddelande följer.
Kom ihåg att det är oartigt att röra medborgare-
- som inte tillhör den egna familjeenheten. Tack.
- Han är punktlig och frågvis. - Hur frågvis är han?
- Han intresserar sig för uppdraget. - Varför bryter han då mot reglerna?
Han har försökt informera gamla klasskamrater om sin utbildning.
Det händer alltid. Men det är ett omöjligt experiment.
Även jag försökte dela minnena, när jag blev utbildad.
Det minns du säkert. Så glöm det.
Jag säger inte till dig vad du ska göra, så säg inte till mig.
Jag ber om ursäkt, men är det inte det som händer just nu?
Jag accepterar din ursäkt, men du är oförsiktig.
Du går för fort fram, och vi vet bägge två-
- vad som hände med flickan för tio år sen.
Flickan hade ett namn.
Tror du att jag inte minns hennes namn?
Jag vet att du saknar henne.
Pojken måste tygla smärtan.
Svik oss inte igen.
Ska jag läsa alla de här.
"Vad är det här? 'En dag kommer du träffa en pojke som heter Jonas."
'Han blir den mäktigaste av alla mottagare. '
- Vänta lite. Står det... - Var inte så godtrogen.
"Plan för likformighet." Ännu ett trick?
Faktiskt inte.
Det är en slags karta. Klipptriangeln.
Den finns. Min vän Asher såg den.
Kolla på alla de där tornen. Vad var de till för?
- Hur kunde din vän se klipptriangeln? - Han är pilot.
Han berättade att han sett den.
Vad finns det bakom utkanten och minnenas yttersta gräns?
Ett mysterium.
"Minnenas yttersta gräns. ' Byggdes den så minnena skulle stanna hos oss?"
- Vi fortsätter. - Vänta.
Den gränsen ska hålla minnena inne, så om en mottagare korsar den-
-betyder det att minnena befrias?
Kanske. Kanske om du eller jag korsade den-
- så skulle alla känna de där minnena igen.
Vad ska jag se i dag?
Inte något alls. Du ska inte se något alls i dag.
Vi har redan berört att kunna se bortom...
- Det finns även "höra bortom". - Ett bord?
All mat skulle glida ner på golvet.
Du får inte döma mig.
Jag är inte så duktig-
- även om jag hade en mycket duktig lärare.
Musik.
Musik när jag trycker på rätt tangenter.
Precis som med musik. finns det nåt annat man inte kan se med ögonen.
Nåt som bor djupt inom en.
Nåt som morgoninjektionerna tar bort.
Jag trodde injektionerna var för vår hälsas skull.
- Nej, de tar bort nåt. - Vadå?
Känslor.
Menar du förnimmelser?
Förnimmelser är flyktiga. De är på ytan.
Men känslorna går djupt. De är primala. De dröjer kvar.
Och Jonas...
Kanske förstår du inte var du är, eller vad det är som händer-
-men tänk inte på det du ser.
Lyssna.
Lyssna på det som kallar på dig inifrån.
Vilket vackert bröllop!
Varför ville man avskaffa det?
Bra fråga.
- Vad gör du? - Ta mig i handen. Är du beredd?
Redo för den snabba delen?
Och vänd om. Snurra runt.
- Vad gör du med henne? - Jonas säger att det heter dans.
Avvakta transmission.
- Ursäkta att jag tränger mig på. - Vi accepterar er ursäkt.
- Jag ville bara säga hej. - Hej.
- Jag heter Lily. - Ja, det vet jag.
Du är en nia nu, va?
Lily, du ska till skolan nu. Vi måste nog gå nu.
- Hej, Jonas. - Hej.
- Hur går det med utbildningen? - Fint.
Jag är bekymrad för mottagaren.
- För många år sen hände det nåt. - Vad var det som hände?
Att bo ensam vid utkanten kan göra en människa isolerad.
Jag är rädd att mottagaren börjar bli vårdslös.
Får du en bra utbildning?
- Jag tror det. - Är du fokuserad?
Kanske tillbringar du för mycket tid med dina barndomsvänner.
- Jag är fokuserad. - Vad gör du och mottagaren?
- Jag får inte dela det med nån. - Hon är Chefsäldsta.
Hon vill bara hjälpa till.
Du har rätt. - Men ni får inte säga nåt om det till mottagaren.
Det har du mitt ord på.
Vi sitter på stolar och säger inte ett ord på hela dagen.
Och när tiden är ute, kommer jag tillbaka hit.
Nästa dag gör jag samma sak igen.
- Ursäkta, men jag kommer för sent. - Jag accepterar din ursäkt.
Hej då, moder.
- Injicerad. - Han brukar inte vara så.
Konstigt att du inte är mer oroad för honom.
Om han var mitt ansvar, skulle jag vara det.
Vi har fått veta att Chefsäldsta visste allt.
Saker som inga andra visste.
Men jag har lärt mig att veta vad saker är-
- är inte detsamma som att veta hur de känns.
Du kan vara den bäste. Den siste på toppen av berget.
Kippande efter luft efter att ha överlevt, och vara helt ensam.
Vara nyfiken.
Jag var vilsen. På ett positivt sätt.
Jag såg och hörde saker jag inte kunde beskriva med ord.
Ansikten med hud i en massa olika färger.
Jag kände mig så levande. Var det här förbjudet?
Jag visste inte vad jag skulle tycka och tro.
Ha tilltro, sa Givaren till mig. Tilltro var att se bortom.
Han liknade det vid vinden. Nåt man känner men inte ser.
Acceptera inte nåt som sanning-
- bara för att nån du respekterar sagt det.
Det är en så underlig känsla. Med stickningar i fingrarna.
Minnen handlar inte bara om det förflutna. De avgör vår framtid.
Du kan ändra saker och ting. Förbättra saker och ting.
Det var livet. Det verkade bara vara mer fulländat.
Ju mer jag upplevde, desto mer ville jag ha.
En gång i tiden fanns det andra levande varelser.
Men olikt oss visste de vem deras mödrar och fäder var.
De kände glädje och de kände smärta.
Jag kan inte förbereda dig på...
- Du behöver inte varna varje gång. - Jonas, du förstår inte.
- Där fanns också enorm grymhet. - Jag är ingen barnunge längre.
Visa mig.
Det där är elfenben för 250000 dollar. Kom igen.
Kom igen!
Jag fick den.
Nej! Sluta!
Sluta!
Sluta.
Gabe.
Gabe, Gabe...
Kan du bevara en hemlighet?
Det tolkar jag som ett ja.
Denna tröstesak är inte en flodhäst.
Det är en elefant och de fanns en gång i tiden.
Och de var vackra.
Medborgarna påminns om att sovperiod börjar om 15 minuter.
Det var som ett minne men Fiona var där.
Du drömde.
- Va? - Du drömde.
En blandning av verklighet, fantasi-
-känslor och det du åt till middag.
Du har slutat ta sprutorna, va?
Känslan var så stark och alla på bröllopet skrattade och dansade.
Gamla med unga, brud och brudgum. Det var nåt där.
- Men annorlunda mot det vi har. - Ja.
Det har vi inte mer.
Vad menar du med "det'?"
De känslor man har för en annan person.
Man kan inte förklara det, och man kan inte få bort det.
- Vad är det? - Kärlek.
Det kallas kärlek.
Kärlek.
- Oh, hej. - Hej.
Nåt nytt?
- Nåt nytt med dig? - Det är aldrig nåt nytt.
- Varför är du så underlig? - Det är jag inte.
Jag är bara...
Håll fast i flodhästen, Gabe. Håll fast.
- Fader, älskar du mig? - Jonas, exakt språk, tack.
- Vad betyder 'älskar'? - Jag tar honom, Lily.
Jonas använde ett så föråldrat ord att det inte längre betyder nåt.
Om du frågar om jag njuter av ditt sällskap, så är svaret ja.
Eller om moder och jag är stolta över dina bedrifter.
Självklart är vi det. Förstår du?
Ja, nu tror jag att jag äntligen förstår.
Hej, Gabe.
Jag älskar dig, Gabriel.
Givare, du hade rätt. Jag frågade min familj om kärlek...
Ducka! Ducka!
- Givare! - De är uppe i träden!
De är uppe i träden, Robbie! Ducka! Ducka!
- Robbie, ducka! - Robbie, ducka!
Jag kan inte se dem!
De är uppe i träden. Ligg kvar!
Läkare!
Robbie! Robbie!
Robbie!
- Jonas. Jag är ledsen, Jonas. - Hur kunde folk göra så?
Det var inte meningen att du skulle motta det. Inte förrän om många år.
Låt inte det skrämma bort dig.
- Jag är inte stark nog. - Nej, självklart inte än.
Men, Jonas, det är sånt här vi måste veta. så vi kan ge vägledning.
Jag kan inte. Jag är ledsen. Jag kan bara inte.
Jonas. Jonas! Jonas, kom tillbaka!
Kom in igen och låt mig förklara.
När man ser sånt, kan det inte förklaras.
Rosemary, lova att du kommer tillbaka i morgon.
Rosemary! Lova det.
Hej, Jonas. Kom. Du kommer precis lagom.
Jag ville aldrig nånsin tillbaka. Jag ville inte ha visdomen.
Jag ville inte ha smärtan. Jag ville ha tillbaka min barndom.
Skrapade knän och bollspel.
Vi lekte krig på den tiden.
Men krig fanns på riktigt. Det förstod de äldste.
De hade raderat det från vår värld.
Kanske var det rätt av dem.
Kan du hålla ett öga på Harry?
- Vad är det? - Ingenting,
Jag känner ju dig.
- Gör du verkligen det? - Ja.
Vad tror du skulle hända om du skippade morgoninjektionen?
Då skulle sensorn blinka och påminna.
Jag menar inte om du glömde det. Om du valde-
-att inte ta sprutan.
- Jag trodde nåt var galet. - Det är det också. Allt är galet.
Jag slutade. Fiona, jag vill inte vara mottagare längre.
Skippa sprutan i morgon.
- Har du slutat? - Droppa lite blod på äpplet här.
Om du inte har en ställning, skickas du till Annorstädes.
Sätt äpplet på sensorn. Den hittar blodet och tror det är din hand.
- Sluta. Du skrämmer mig. - Du måste göra det.
- Du måste få känna. Jag vet att... - Jonas.
- En äpple skulle inte fungera. - Det har funkat för mig i månader.
Sluta inte. Du kan inte ge dig av.
Jag kan inte återvända till den platsen.
Jo, om du vill att jag gör detta.
Okej. Men möt mig vid triangeln i morgon efter arbetet.
Jag ville dela det med henne. Inte allt. Bara de bra sakerna.
Var det fel av mig att vilja det?
Jag tänkte på henne nu. Hela tiden.
Hallå! Jag har en sak att visa dig.
Kom hit.
Vem är du?
- Kom och prova på detta. - Jag?
Jag vill lära dig spela.
Du kom tillbaka.
- Var har du lärt det? - Från minnet du gav mig.
Och du kan spela utan vidare? Vad vackert.
- Vem är det? - Det är Rosemary.
- Den förra mottagaren. - Så det är hon som alla talar om.
Hon finns inte mer.
Förutom här.
Och i mitt minne.
Hon följde utbildningen bara två korta månader.
Se hur mina fingrar rör sig.
Och precis som du ville hon uppleva...
allt. Jag gav henne bara behagliga, vackra minnen.
Hon kämpade emot mig.
Du ska inte skydda mig.
Du kan inte visa en karta och sen inte ge mig alla minnen.
- Jag trodde vi skulle hjälpa. - Då, men vi måste gå långsamt fram.
Visa mig det.
Gav du henne krig?
Jag gav henne minnet av ett barn.
Ett barn som togs ifrån sin mor.
Jag gav henne känslan av förlust. För snabbt.
Du kommer bli bra på det här.
Ljuset försvann från hennes ögon.
Morgonen därpå gick hon, utan att säga det till mig-
- till Chefsäldsta och bad om att bli befriad.
Så hon blev alltså befriad? Och nu lever hon väl i Annorstädes?
- Ja, mottagare? - Visa denna morgons befrielser.
- Seså... - Det är min fader.
- Den här är tyngre. - Fler tvillingar. Perfekt.
- Titta... - Okej.
Ett tag trodde jag de skulle väga exakt lika mycket.
- Såja. - Då hade vi fått problem.
- Tack, Dinah. - Och du...
Bara en enhet mindre.
Jag vet att det gör ont.
Men jag måste in i en åder, och de i dina armar är för tunna.
Det är snart över. Sådär. Det var väl inte så farligt?
- Det är död. - Han förstår inte vad han gör.
- Han dödade honom. - Han vet inte vad det betyder.
Det visste inte du heller förut. Inte Rosemary heller.
Varför ser han inte att babyn inte rör sig? Att nåt är fel?
De unga och gamla dödas.
Din vän Fiona kommer snart få lära sig att befria.
Det är lögn. Hon skulle aldrig göra så.
- Om Fiona förstod det... - Vi är de enda som förstår det.
Så det är vårt fel? Ditt, mitt och alla tidigare mottagares.
Det måste finnas en sätt vi kan visa dem minnena, så att de kan förstå.
För om man inte kan känna nåt, vad är då meningen med allt?
Men vad kan man göra?
Medborgarna påminns om att kvälls- rekreation slutar om 15 minuter.
Fungerade det?
Jag vet inte hur lång tid det tar innan medicinen lämnat kroppen.
Varför gjorde jag detta, Jonas?
På vägen hit funderade jag över hur jag skulle skälla ut dig.
Säga att det ju är okej för dig att bryta regler, för du är utvald.
Men när jag funderade över vad jag skulle säga till dig...
så började jag tänka på dig.
Är det här okej?
Känner du nåt?
- Det känns som... - Fiona, vad känner du?
Jag vet inte. Jag har inga ord som kan beskriva det.
Varmt? Känns det varmt?
- Varmt. - Känns det skönt?
Jag har nattskift.
Jag mår inte bra, Jonas. Jag måste gå och ta sprutan.
Jag måste gå till arbetet.
- Vad var det? - Det finns mer. Så mycket mer.
Nu mindes jag det. Jag hade drömt om henne.
När jag var yngre. Jag hade berättat det för mina föräldrar.
Det var uppritsningar, sa de. Alla fick dem,
Medicinen skulle stoppa dem. Inget som inte kunde fixas.
- "Exakt språk." - "Just det, Lily" sa läraren.
- Mycket bra. - Du kommer lagom för förnimmelser.
- Lily berättade om hur hon... - Var är Gabe?
- Den ovisse är tillbaka på centret. - Vad hände?
Han klarade inte mognadstestet. Jag kunde inte be om förlängning igen-
- så jag måste befria honom till Annorstädes.
- Befria honom? - Vi försökte verkligen.
- Men han är ju en del av familjen. - Exakt språk, tack.
Sätt dig. Ät med oss.
Jag behöver bara vila en stund.
Jag hade inte fel. Det här var fel.
De hade inte avskaffat mord. De hade tagit det med sig hem.
De kallade det bara för nåt annat.
Fader visste inte bättre.
Det gjorde jag.
Jonas, vad gör du? Det är emot reglerna att lämna området så sent.
Jag måste göra en sak som är rätt, men som liksom är emot reglerna.
Om det är rätt, hur kan det då vara emot reglerna?
Jag vet nu saker du inte kan veta. Det är inte ditt fel, men...
- Återvänd till din familjeenhet. - Det är det som är poängen.
Det är inte min familj. Och det är inte din heller.
- Jag måste iväg. Flytta på dig. - Jonas, stanna!
Givare!
- Givare, vakna. - Det skulle kräva att jag sov.
Något kan göras.
- Vad föreslår du? - Vi kan ge folk minnena tillbaka.
Jag måste lämna samhället och hitta 'minnenas gräns...
- Och sen? - Korsa den. Slutdiskuterat.
- Långsamt... - Gabe är i fara.
Jag kan inte vänta längre. Något måste göras.
Om du hade kartan, varför gav du dig inte av?
Jag väntade på en som du. Tack vare dig har vi en chans.
Planen är att du ger dig iväg och att jag stannar här.
Om du korsar gränsen och minnena frigörs-
- så kommer smärtan, förvirringen och allt kaos att komma tillbaka.
- Så du stannar och hjälper dem? - Ja.
Och för min dotters skull. Det är vad hon skulle ha velat.
- Din dotter? - Rosemary.
Om din vän verkligen såg klipptriangeln...
Visa mig vad Jonas haft för sig sista året också.
- Så Asher gick direkt till dig? - Ja.
Hur var Jonas under kvällsmåltiden?
Missnöjd. orolig, indignerad.
Öppna en kommunikationslinje till minnesmottagaren.
Vi får inte se in i mottagarens bostad.
- Vi kan bara sända. - Då håller vi oss till det.
Om du går, så gå mot Triangeln-
- bort från de andra samhällena. Då kommer du till "minnenas gräns".
- Avvakta transmission. - Ursäkta att jag tränger mig på.
- Jag accepterar din ursäkt. - Mottagarlärlingen är försvunnen.
- Och han överföll sin vän Asher. - Gjorde han det?
- Det är allvarligt. - Vet du var Jonas är?
Nej, det vet jag inte.
Tack för att du hjälper oss begränsa möjligheterna.
Jag kontaktar dig om han kommer hit.
Bara om det inte är till besvär.
Tack.
Han ljuger.
- Säg nåt. - De kommer döda Gabe.
Jag ger mig av och tar honom med mig.
Inte än, Jonas. Du är inte redo.
När de beslöt att döda Gabe, beslöt de att jag var redo.
Jag gillar den här kartan. Förstör den inte.
Jag kommer vilja ha tillbaka den.
Det gör väl inget om jag skyndar på din inlärning en aning?
Man skulle ju tro att en minnesmottagare som jag-
-skulle vara bättre på att...
Jag älskar dig, Jonas.
Så var det sagt.
Du har modet. Låt mig ge dig styrkan.
Får jag bara...
Mottagarlärlingen har anmälts saknad från sin bostad.
Var uppmärksamma. Han är kanske i fara.
Första gruppen går från utkanten mot mitten.
Andra gruppen från mitten och utåt. Nej, såhär.
Välkommen till Uppfödningscentret.
- Ska jag sammankalla de äldste? - Ja.
Jonas. Jag hörde ett larm. Vad händer.
Var är Gabe? Är han här? Ligger han i en av de här?
Är han här igen, så är han bland de ovissa.
- På den låsta våningen. - Visa mig var.
Snälla...
De är därnere. Kom.
Jonas blev utvald till den viktigaste ställningen i vårt samhälle.
Han fick frågan om han var stark nog.
Det visar sig att han inte var det. Istället är han en rebell-
-som måste stoppas. Av er.
Når ni hittar honom-
-så ta honom.
- Gabe är i fara. - Han har det bra.
- Nej, det har han inte. - Han bör vara här.
- Fiona, jag ger mig av i kväll. - Ger dig av? Vad menar du?
Jag tar Gabe med mig. Vi lämnar samhället. Följ med oss.
Jag har inga ord som kan beskriva det.
Det finns mer. Så mycket mer.
- Vad gör de? - Fiona, vad känner du?
Jag har inga ord som kan beskriva det.
Lystring, uppfödare! Anmäl er på de nyföddas våning-
- så att en säkerhetskontroll kan genomföras.
Anmäl alla iakttagelser till närmaste säkerhetsstation. Tack.
Vi måste iväg nu. Du, jag och Gabe.
Det kan jag inte. Min familjeenhet, då? Och de andra nybarnen?
- Jag kan inte lämna dem. - Det är enda sättet att ordna allt.
Jag kan inte ge mig av.
När jag är framme, kommer du förstå. Jag kommer tillbaka och hämtar dig.
Kom tillbaka!
Gå nu, Jonas.
- Stanna! - Korridor tre!
Den eftersökta försvann över kanten. Eftersökningen avslutad.
Jag frågade varför han var ute så sent. Han verkade arg.
Jag förstod inte varför, men jag ville hjälpa honom.
Han klippte till mig.
Nu förstår jag ditt agerande. Du har nästan ingen medicin i kroppen.
- Det kan jag rätta till. - Vänner för evigt, va?
Och sen ska vi tala om det som hänt.
Vi borde inte ha klarat oss, när jag cyklade ut över kanten.
Det var ett mirakel. Givaren hade talat om dem.
Han sa att jag kunde finna styrka från minnena.
Jag visste att om jag gav dem till Gabe, så kunde jag skydda honom.
Droppa mer blod på äpplet här. Sätt äpplet på sensorn.
Det har funkat för mig i månader.
Vad har han lärt dig?
Det är enda sättet att ordna allt.
Gabe är i fara. Det de tänker göra med honom är hemskt. Kom med.
När jag är framme kommer du förstå. Jag kommer och hämtar dig.
Försiktigt. Försiktigt.
Jag ber om ursäkt för att återigen ha misslyckats.
Jag tror inte du har misslyckats. Du lyckades genomföra din plan.
Ända sen flickan blev befriad har du inte varit densamme.
Jag hoppades verkligen att Jonas skulle hjälpa dig.
Du skulle få en ny start. Ni kunde arbeta tillsammans.
Och det har ni visst gjort. Vi kommer att hitta Jonas.
Jonas, vår minnesmottagare försvann över kanten.
Jonas, Jonas, Jonas.
FÖRLUSTCEREMONI
- Hur vet de att Jonas är borta? - Vi får inte säga hans namn längre.
- Det kommer jag göra. - Var tyst nu. Lily.
Och flodhästen är i verkligheten en elefant.
Det jag nu ska berätta, får du aldrig berätta för nån.
Jag tror inte att Jonas är borta.
- Men vi hade ju en förlustceremoni. - En charad.
Jag förväntar mig inte att du förstår, men du ska veta-
- att Jonas har blivit farlig. Vi måste stoppa honom.
Han får inte passera klipptriangeln.
- Vad vill ni att jag ska göra? - Du känner Jonas.
Jag vill att du hittar honom.
Och sen...
ser till att han försvinner.
BATTERIET URLADDAT
Jonas.
- Vad gör du? - Asher, låt oss gå.
- Nej. Jag har fått order om att... - Vadå?
Se till att du försvinner.
Asher, om du är min vän, om du nånsin varit min vän-
-så lita på mig. Lita på mig nu.
Jag litar på dig, Jonas.
Kom igen...
Jonas.
Du hittade honom.
Ja.
För allas vår skull ber jag dig...
avsluta det här.
Det är avslutat.
Det är okej.
Inget Givaren visat hade förberett mig på rösterna i mitt huvud-
-som skrek att jag skulle sluta.
Men Fiona skulle straffas för att ha hjälpt mig.
Och Asher för att ha låtit mig komma undan.
Det enda jag kunde göra för att rädda deras liv-
- var att ta mig till gränsen om den överhuvudtaget fanns.
Jag stärkte Gabe med minnen om att ha fått nog, om glädje.
Det var minnet av Fiona som fick mig att fortsätta.
Fiona...
Jag har tagit hand om allt. Vi har ordnat så du blir befriad.
Det blir en fin ceremoni. Vila nu en stund.
Jag har känt saker. Jag vet att det finns nåt mer.
Nåt som saknas i våra liv. Nej, inte saknas.
Nåt man har stulit från mig. Och från dig.
Jag vet inte exakt vad det är.
Men det vet Jonas.
Jag har känt saker. Och de var varma och sköna.
Och de var vackra.
Jag har känt saker. Jag har känt saker.
Var är tornet, Gabe?
Tornet borde vara här.
- Du kan stoppa det här. - Stoppa vadå?
Om du inte vill se det, så sätt dig hos de andra äldste.
Och blunda.
Ceremonin för Befrielse till Annorstädes.
Hej, Fiona.
Är du illa till mods?
Jag är inte illa till mods. Jag är rädd.
Du behöver inte vara rädd. Du känner ju mig.
Jag ska vara mycket försiktig. Det lovar jag.
Hon hette Rosemary. Hon var min dotter.
- Jag älskade henne. - Exakt språk.
Det kan inte vara mer exakt. Vet du hur det känns?
Att älska någon? Det vet jag.
Jag har gråtit. Sörjt av hela mitt hjärta.
Jag har stungit och dansat.
Jag har känt äkta glädje.
Då borde du veta bättre än alla andra.
Du har sett barn svälta.
Sett folk stå på varandras halsar, bara för att se bättre.
Du vet hur det känns när män spränger varann i luften.
- Allt för en linje i sanden. - Ja.
Och ändå vill du och Jonas öppna den dörren igen.
- Få tillbaka allt det. - Om du ändå kunde se kärleken.
Med kärleken kommer tillit och hopp.
Kärleken är bara passion.
Den kan förvandlas till förakt och mord.
Vi kan göra bättre val.
Folk är svaga. Folk är egoistiska.
När folk får välja fritt, så väljer de fel.
Varenda gång.
Det är en kälke.
Förlust och smärta.
Musik. Glädje.
Den primitiva, omöjliga, underbara kärlekskänslan.
Den har din son känt.
- Flickan... Hon har känt den. - Nu räcker det.
Vårt liv är en skuggtillvaro där det ekar...
Svaga, avlägsna viskningar från det som en gång gjorde oss verkliga.
- Ursäkta mig en sekund, Fiona. - Vi måste fortsätta.
Jag önskar jag hade varit där, när minnena kom tillbaka.
De var sanningen.
De äldste och deras regler var lögnen.
Så jag ber inte om ursäkt.
Jag visste att Fiona var i säkerhet och att vi skulle träffas igen.
Och att jag höll framtiden i min famn.
Givaren hade fört oss hit till detta hus.
Det var verkligt.
Långt bakom mig, från platsen jag hade lämnat-
-tyckte jag mig höra musik också.
Kanske var det bara ett eko.
Men det räckte.
Det skulle leda oss alla hem.