Resync: Xenzai www.subscene.com
Sneed & Company framfører sine kondolanser-
-i denne svært vanskelige stunden.
Bestemor hadde et godt liv, mr Sneed. Hun var så full av liv.
-Jeg kan ikke forstå at hun er borte. -Hun bare sover, mr Redpath.
-Kan jeg få være alene litt? -Selvsagt.
Jeg er i naborommet om det er noe.
Å, nei!
Nei!
Gwyneth! Kom, vi har enda en!
-Trykk på den der. Trykk på begge to. -Det vil ikke fungere.
Du fikk en tidsmaskin, slik jeg lovte. Nå reiser vi tilbake i tiden.
-Hva sies du til 1860? -Hva hendte da?
Jeg vet ikke. Vi finner det ut.
Gwyneth!
Hvor er du? Gwyneth!
-Hvor har du vært? -Jeg har vært i stallen hos Samson.
Gå tilbake og spenn ham for. Kadavrene har fått liv igjen.
Mr Redpaths bestemor er der ute i gatene et sted. Vi må finne henne.
Hvor mange ganger skal dette skje?
Det er ikke min feil. Hun var 86 år, hun kan ikke ha kommet langt.
Mr Redpath, da? Har De tatt Dem av ham?
Nei... Det gjorde hun.
Så fryktelig.
Vær så snill og tilgi meg om jeg er for frimodig,-
-men dette begynner å bli for stort for oss.
Vi må få hjelp.
Det skal vi, straks jeg har funnet den døde kvinnen og låst henne inne.
Gjør klar likvognen, så begir vi oss ut på likjakt.
-Jøss! -Gikk det bra?
-Jeg tror det. Hvor er vi? -Jeg fortjener en medalje.
Jorden, Napoli, den 24. desember 1860.
-Så underlig. Det er jul. -Vær så god.
Men, tenk på det... Julen 1860...
Den inntreffer bare én gang. Og så er den borte.
Den kommer aldri tilbake.
Bortsett fra for deg. Du kan reise og se dager som er borte-
-for hundre tusen solnedganger siden. Klart du aldri slår deg til ro.
-Ikke noe dårlig liv. -Det er bedre å være to.
-Kom. -Hvor skal du?
-Til 1860. -Ikke i de klærne.
Jeg har en garderobe. Første til venstre, andre høyre, under trappene-
-og så femte dør til venstre. Skynd deg!
Ikke et spor. Hvor er hun?
Hun har gått opp i røyk. Hvor kan hun være?
-Si meg det, du. -Hva mener De?
Det vet du svært godt, Gwyneth. Bruk din clairvoyance.
-Det er ikke riktig, sir. -Finn henne, ellers blir du sagt opp.
Se der inne.
Dypt der inne. Hvor er hun?
Hun er fortapt, sir.
Hun er så ensom. Herregud, så mange underlige ting hun har i hodet.
-Men hvor er hun? -Hun så fram til i kveld.
Hun skulle få se ham.
-Hvem? -Den store mannen.
Hele veien fra London. Den store, store mannen.
Mr Dickens? Mr Dickens? Unnskyld, men De bør gå inn nå.
-Har De det bra? -Utmerket. Unnskyld meg.
-Det er på tide å gå inn nå. -Ja visst.
Jeg bare grublet. Julaften... Da vil man helst ikke være alene.
-Har De ingen kone der ute? -Dessverre ikke.
-De kan få min hvis De vil. -Jeg ville ikke våget.
Jeg har vært ganske klønet når det gjelder familielivet.
Nå er jeg for gammel til å lage flere problemer.
-De snakker som om alt er over. -Det er aldri over.
Jeg fortsetter og fortsetter med samme gamle forestilling.
Jeg er som et spøkelse, dømt til å gjenta meg selv i all evighet.
De kan endre litt på fortellingen.
Nei, det kan jeg ikke. Selv min fantasi blir forslitt.
Jeg er en gammel mann. Jeg har kanskje tenkt alle mine tanker.
Men... Rampelysets tiltrekningskraft er sterk, eller hva?
På med narredrakten.
Jøss! Du er jo nydelig!
Etter omstendighetene. Du er jo menneske.
-Skal ikke du skifte? -Jeg har skiftet genser. Kom.
Bli der, du har gjort dette før. Nå er det min tur.
Er du klar?
Da går vi. Historie.
-Hun er der inne. Jeg er sikker. -Da så...
Jeg fløy litt galt. Det er ikke 1860, det er 1869.
-Det spiller ingen rolle. -Vi er ikke i Napoli. Vi er i Cardiff.
Ja vel...
Det er et faktum at det ikke var noe spesielt-
-med dørhammeren på dette huset.
Men kan noen forklare meg-
-hvordan det var mulig at Scrooge, som hadde nøkkelen i dørlåsen,-
-i dørhammeren så,-
-uten at den på noen måte ble gradvis forandret,-
-ikke en dørhammer, men Marleys ansikt?
Marleys ansikt!
Det så på Scrooge-
-slik Marley pleide å se på ham.
Det så ut som...
Herregud!
Det så ut...sånn.
Hva er dette for blendverk?
Sånn, ja!
Sett dere igjen. Det er bare et lysspill.
Det er bare humbug.
-Der er hun, sir! -Jeg ser det.
Hele verden kan se det.
Fantastisk!
-Så du hvor den kom fra? -Der er skøyeren. Håper De er fornøyd!
-Slipp henne! Jeg tar dem, Doktor. -Vær forsiktig.
-Sa den noe? Jeg er Doktoren. -De ser ut som en raller.
Hva er galt med genseren?
-Hva gjør dere? -Ikke vær urolig. Vi tar oss av det.
Hun har hjernehinnebetennelse og må til sykehuset.
Hun er kald. Hun er død. Hva har dere gjort med henne?
-Hvorfor gjorde De det? -Hun så for mye. Inn med henne.
Den består av gass.
-Rose! -Ikke prøv å rømme.
Hvor mye vet De?
-Var det en projeksjon på glass? -Ikke akkurat nå, kamerat.
-Følg etter den likvognen. -Det kan De ikke gjøre.
Dette er faktisk min vogn!
Hopp inn, da. Av sted!
-Vi mister dem. -Er alt i orden, mr Dickens?
-Jeg er ikke uten humoristisk sans... -Dickens?
-Charles Dickens? -Skal jeg kaste ham ut?
De er topp! Jeg har lest alt av Dem. "Lysende utsikter", "Oliver Twist"...
Hva heter den med spøkelset? Den med togene. "Banevakten".
For en novelle! De er et geni!
-Skal jeg kaste ham ut? -Nei, han kan bli.
Kan jeg få si Charles? Jeg er en stor fan.
-En stor hva? -Fan. Din største fan.
På hvilket måte er De en fan? Er De fan selv?
Det betyr "fanatisk". Den amerikanske delen av "Martin Chuzzlewit"...
-Den er elendig. -De er jo min fan?
Tåler du ikke kritikk? Fortell om lille Nell. Nei, forresten... Fortere!
-Hvem er i likvognen? -Min venninne. Hun er i fare.
Hvorfor snakker vi da om kjedelige, gamle bøker?
Opp med farten! Jakten har begynt!
Fint, Charlie. Damene sier jo Charlie.
Hvordan vet De det? Ja, De er jo min største fan.
-Hva skal vi gjøre med henne? -Jeg vet ikke.
Jeg har ikke planlagt dette. Det er ikke min feil at de døde lever.
Hvis feil er det, da? Hvorfor skjer det med oss?
Jeg fikk biskopens nevø til å ligne en kjerub,-
-selv om han lå i dammen. Biskopen kan kanskje utføre en eksorsisme billig.
Si at jeg ikke er her. Si at vi har stengt.
-Vi har dessverre stengt. -Tull! De døde dør ikke i kontortiden.
-Hent husets herre. -Han er ikke inne.
-Hent ham straks. -Han er indisponert, mr Dickens.
-Har dere problemer med gassen? -Hva i Shakespeares navn foregår?
Er alt i orden med deg?
Du fleiper vel med meg? Eller hva? Ikke sant du fleiper?
Ok, du fleiper ikke.
-Dere får ikke gå inn. -Det er noe her.
Noen lever inne i gassen.
-Slipp meg ut! Lukk opp døra! -Det er henne.
Hvordan våger dere? Dette er mitt hus. Jeg sa det jo til deg.
Slipp meg ut! Lukk opp!
Lukk opp døra!
Nå er det min tur å danse.
-Det er et spikk. Vi er hypnotisert. -Nei, de er levende døde.
-Hei. Dette er Charles Dickens. -Ok...
-Jeg er Doktoren. Hva vil dere? -Åpne revnen. Vi dør.
Fanget i denne tilstanden. Holder ikke ut. Hjelp oss.
Først dopet du meg, og så klådde du på meg, gamle gris.
-Ikke den tonen. -Og så forlot du meg blant zombier.
-Du forlot meg for å dø! -Det er ikke min feil, det er huset!
Man har alltid sagt at huset er hjemsøkt.
Men jeg har ikke hatt noen bekymringer før nylig da kadavrene...
Da de kjære avdøde begynte å bli rastløse.
-Pølsevev. -De så det jo med Deres egne øyne.
-De går. Det underlige er... -To sukkerbiter, slik De liker den.
En kirketjener gikk nesten i sin egen begravelse.
Og damen så Deres forestilling, slik hun planla.
Morbide fantasier. Jeg så ikke annet enn et sansebedrag.
Hvis du skal nekte for det, så ikke kast bort tiden min. Ti stille.
-Gassen, da? -Det har jeg aldri sett før.
Revnen blir altså større.
-Hva er en revne? -En svakt punkt i tid og rom.
Det er vanligvis slik spøkelseshistorier oppstår.
Her fins det flere generasjoner gamle spøkelseshistorier.
Ekko i mørket, underlige sanger i luften og følelsen av at en skygge...
...flyr over ens sjel.
Men det er godt for forretningen. Akkurat hva folk forventer seg.
Umulig!
-Leter du etter snorer? -Det må finnes en slags mekanikk.
Gi deg, Charles. Jeg burde ikke bedt deg tie stille. Jeg ber om forlatelse.
Men du er så intelligent, og du så gass-skapningene.
En kropp som dør, blir brutt ned og produserer gass.
Det er perfekt for gass-skapningene som kan benytte kropper som redskap.
Hold opp. Er det mulig at jeg så totalt har misforstått hvordan verden ser ut?
-Nei, men det er mer å lære. -Jeg elsker illusjoner som alle andre.
Men de er jo bare illusjoner.
Den virkelige verden er noe annet.
Jeg har viet livet mitt til å skrive om sosial urettferdighet.
Jeg håpet at jeg gjorde noe godt.
Nå sier De at den virkelige verden består av skrømt-
-og irrbluss. l så fall...
Har jeg kastet bort min korte tid her, Doktor?
Har alt vært forgjeves?
-De skal ikke hjelpe til, miss. -Jeg antar at Sneed driver deg hardt.
-Hvor mye får du betalt? -Åtte pund i året.
Jeg ville vært fornøyd med seks.
-Har du gått på skole? -Ja, tror De at jeg er en gateunge?
Jeg gikk hver søndag.
-Gikk du én gang i uka? -Vi lærte oss å telle og alt.
-Men jeg avskydde hvert øyeblikk. -Jeg også.
Ikke si det til noen, men en uke gikk jeg ikke dit.
Jeg gikk ofte i butikker med min venninne Shareen.
Vi pleide å se på gutter.
-Slikt vet jeg ingenting om. -Så mye har det vel ikke forandret seg?
Du har sikkert gjort det også.
Gwyneth, du kan fortelle meg det. Du har sikkert et godt øye til noen.
Jo, det er en gutt...
Slakterens sønn. Han kommer hit hver tirsdag. Han har et så vakkert smil.
Jeg liker pene smil. Fint smil, flott bak.
Jeg har da aldri hørt på maken.
By ham på en kopp te. Det er alltids en begynnelse.
Det er så underlig, miss.
De har fine klær og dannelse, men låter helt vill når De snakker.
Kanskje jeg er det. Det er kanskje noe bra.
-Du trenger mer enn mr Sneed i livet. -Nå er De urettferdig.
Han var snill som ansatte meg. Mine foreldre døde da jeg var tolv år.
Det gjør meg vondt.
Takk, miss. Men jeg får møte dem igjen i paradiset en dag.
Jeg kommer til å bli så lykkelig. De venter på meg.
-Din far venter kanskje på Dem, miss. -Kanskje.
Hvem har fortalt at han er død?
Det må ha vært Doktoren.
-Min far døde for lenge siden. -De tenker mer på ham enn noensinne.
Jeg antar det. Hvordan vet du alt dette?
Mr Sneed sier at jeg tenker for mye. Jeg er jo alene her nede.
-Jeg antar at De har mange tjenere? -Nei, det har jeg ikke.
De har reist så langt.
Hvorfor tror du det?
De er fra London. De tegningene jeg har sett, så ikke slik ut.
Alle menneskene som løper rundt halvnakne og skjemmer seg ut.
Og lyden... og metallboksene som farer forbi...
Og fuglene i himmelen er også lagd av metall.
Metallfugler med mennesker inni. Mennesker som flyr.
Og De har flydd lenger enn noen andre.
Tingene De har sett...
Mørket... Den store, stygge ulven...
Unnskyld, miss. Mor sa at jeg var synsk, men ba meg skjule det.
Men din evne blir sterkere. Stemmer det?
Hele tiden, sir.
Hver natt... Stemmer i hodet.
Du vokste opp ovenpå revnen. Du er nøkkelen.
Jeg har forsøkt å forstå.
Jeg har snakket med spiritister, bordbankere og alle mulige...
Da kan du vise oss hva vi skal gjøre.
-Hva mener De? -Vi skal ha en seanse.
Slik gjør madam Mortlock i Butetown. Vi holder hverandres hender.
-Jeg er ikke med på dette. -Vær åpen nå.
Det er akkurat slikt narrespill jeg vil avsløre.
Seanser er bare lysende tamburiner-
-og trekkspill skjult mellom knærne.
Ikke gjør henne sint. Jeg elsker glade medier.
Kom an. Vi kan trenge deg.
Fint. Gwyneth, søk kontakt nå.
Snakk med oss.
Er dere der? Ånder, kom hit.
Snakk med oss, så kanskje vi kan befri dere fra deres byrde.
-Hører du det? -Ingenting kan skje.
-Se på henne. -Jeg ser dem!
Jeg kan føle dem!
-Hva sier den? -Den kommer ikke gjennom revnen.
-Slipp dem gjennom. -Jeg kan ikke.
Du må tro at du kan det.
Skap forbindelse.
Ja!
Du store, milde...!
-Ånder fra den andre siden! -Den andre siden av universet.
Ha medlidenhet med oss gelther. Vi har så liten tid. Hjelp oss.
-Hva vil dere at vi skal gjøre? -Revnen. La jenta bygge en bro.
-Hvorfor det? -Vi er så få.
Vi er snart utdødd.
-Hva har hendt? -En gang hadde vi fysisk form.
Men så kom krigen.
Tidskrigen. Hele universet skalv.
Tidskrigen var usynlig for lavere livsformer,-
-men ødeleggende for de høyere.
Kroppene våre tæret bort. Vi er fanget i denne gasstilstanden.
-Er det derfor dere trenger likene? -Vi vil kunne være stolte.
Leve igjen. Vi trenger en fysisk form, og dere har døde i overflod.
-Gi dem til oss. -Nei.
-Hvorfor ikke? -Det er ikke...
-Vi kan redde livene deres. -Åpne revnen.
Slipp gelthene gjennom. Vi dør, hjelp oss.
Ha medlidenhet med gelthene.
-Gwyneth! -Så det er sant.
Alt er altså sant.
Det er ingen fare. Bare sov.
-Englene mine... De trenger meg. -Ja, du er deres eneste sjanse.
La henne være. Hun er utslitt og skal ikke utkjempe dine slag.
-Drikk litt. -Forklar det en gang til, Doktor.
-Hva er de? -Fremmede.
-Utlendinger? -Der ovenfra.
-Brecon? -Nær. De har forsøkt å nå Cardiff.
Men bare noen kommer fram. Når de har prøvd likene, blir de til gass igjen.
-Derfor trenger de jenta. -Men de får henne ikke.
Hun kan åpne revnen og slippe dem gjennom.
Spøkelser som ikke er spøkelser, men skapninger fra en annen verden-
-som bare kan eksistere her ved å overta lik.
Et godt system. Det kan fungere.
-Du kan ikke la dem gjøre det. -Det er jo som gjenvinning.
-Jeg kan gjøre det. -Det er galt.
Vi må respektere de døde.
Har du et donorkort på deg?
Ja, men det er en annen etikk. Venn deg til det, eller reis hjem.
Jeg kan ikke ta hensyn til noen lik når gelthene kan dø ut.
-Jeg sier likevel nei. -Har ikke jeg noe å si?
Du forstår ikke hva som skjer.
Det er svært tydelig at De tror jeg er dum, miss.
Saker og ting er kanskje annerledes der De er fra,-
-men jeg kjenner mitt eget indre, og englene trenger meg.
-Hva må jeg gjøre? -Du må ikke gjøre noe.
De har sunget for meg siden jeg var barn. Mor har sendt dem.
-Så fortell. -Vi må finne revnen.
Huset står på et svakt sted.
Hva er husets svakeste punkt? Hvor har man sett flest spøkelser?
Det er nok i likhuset.
Ingen sjanse for at det kan være lysthuset?
Så dystert.
Gelthene kommer ikke til å lykkes.
Jeg vet at ingen lik var levende i 1869.
Tiden er i forandring. Din verden kan forvandles på et blunk.
Ingenting er trygt. Husk det.
Jeg tror at rommet blir kaldere.
Her kommer de.
Dere er kommet for å hjelpe oss.
-Lov oss ikke å skade henne. -Skynd dere. Vi har så liten tid.
Jeg fører dere et annet sted senere, der dere kan skape ordentlige kropper.
-Dette er ingen permanent løsning. -Jeg kan hjelpe mine engler å leve.
-Hvor er det svake punktet? -Her, under hvelvingen.
-Du behøver ikke gjøre dette. -Mine engler.
-Etabler broa. Slipp gjennom oss. -Ja.
-Jeg ser dere. Jeg ser dere! Kom! -Brohodet blir etablert.
Kom til meg. Kom til denne verden, stakkars fortapte sjeler.
Det har begynt. Broa er ferdig.
-Hun har gitt seg til gelthene. -De er ganske mange.
Broa er åpen. Nå stiger vi ned.
-Gelthene kommer med full styrke. -Dere var jo bare noen få.
Noen få milliarder, og vi trenger alle sammen lik.
Gwyneth... Stopp dette!
Dette har gått for langt.
Stopp nå, la de tingene være. Jeg bønnfaller deg.
Mr Sneed!
-Det gikk visst litt galt. -Jeg har gått inn i gelthenes legion.
-Kom, marsjer med oss. -Herregud!
Vi trenger kropper. Dere skal dø. Menneskerasen skal dø.
-Send dem tilbake, Gwyneth! -Gjør dem til redskaper for gelthene.
Jeg er lei for det, men jeg kan ikke. Denne verdenen er for mye for meg.
Jeg er...
-Ofre deres liv til gelthene. -Jeg stolte på dere. Jeg hadde medynk!
Vi vil ha denne verdenen og alt dens kjøtt.
-Ikke så lenge jeg lever. -Da skal du dø.
Jeg kan ikke dø. Si at jeg ikke kan det.
Jeg er jo ikke født ennå, så jeg kan ikke dø.
-Eller hva? -Jeg er lei for det.
Mislykkes. Fiendtlig atmosfære.
Gass...
Gass!
-Det er 1869. Hvordan kan jeg dø nå? -Tiden er ingen rett linje.
Du kan bli født på 1900-tallet og dø på 1800-tallet, og det er min feil.
Nei, jeg ville bli med deg.
Jeg har sett Troja falle, og 5. verdenskrig.
Jeg var med på "teselskapet i Boston", og nå skal jeg dø i et fangehull.
l Cardiff!
Det er ikke bare det at vi dør. Vi blir én av dem.
-Vi skal vel slåss? Sammen? -Ja.
-Jeg er så glad for at jeg møtte deg. -l like måte.
Doktor, Doktor! Slokk flammen og åpne for gassen.
Fyll hele rommet med gass nå. Skru på for fullt! Drukne stedet!
-Glimrende. Gass! -Skal vi bli kvalt isteden?
Har jeg rett? De består vel av gass?
Blir rommet fylt med gass, blir de trukket ut av kroppene.
Jeg håper...
Jeg håper teorien blir bekreftet snart, om ikke umiddelbart.
Her kommer enda mer.
Det fungerte.
Send dem tilbake, Gwyneth. De løy, de er ikke engler.
-Løgnere? -Se på meg.
Foreldrene dine ville sagt det samme. Send dem tilbake.
-Jeg får ikke puste. -Ta henne med ut, Charles.
-De er for sterke. -Du så jo Roses verden.
-Den vil ikke eksistere ellers. -Jeg kan ikke sende dem tilbake.
Men jeg kan holde dem igjen. Holde dem igjen her.
Ut herfra.
-Ikke gjør det! -Jeg blir og ser til henne. Ut!
Gi meg den.
Denne veien.
Jeg er lei for det.
Takk.
-Hun klarte seg ikke. -Jeg beklager. Hun lukket revnen.
For en høy pris. Stakkars barn.
Gwyneth var allerede død. Det hadde hun vært i minst fem minutter.
Hva mener du?
Jeg tror hun døde da hun stilte seg under hvelvingen.
Men hun snakket med oss, hun reddet oss. Hvordan kan hun ha gjort det?
"Det fins mer i himmelen og på jorden enn filosofien noensinne har drømt om."
Det gjelder Dem også, Doktor.
Hun reddet verden. En tjenestepike. Og ingen kommer til å få vite det.
Da så, Charlie. Jeg skal bare gå inn i mitt...skjul. Jeg kommer snart.
-Hva vil du gjøre nå? -Jeg tar postvognen til London.
Jeg skal ikke være alene. Jeg vil feire jul med familien og gjøre ting godt.
Det er det aller viktigste, forstår jeg nå.
-Du er blitt muntrere. -Så sannelig!
Jeg trodde jeg visste alt, men jeg har så vidt begynt.
Alle disse storslagne, vidunderlige innfall. Jeg må skrive om dem.
-Er det klokt? -Jeg begynner forsiktig.
"Mysteriet Edwin Drood" trenger en slutt.
Drapsmannen var kanskje ikke guttens onkel,-
-men noe fra en annen verden.
"Mysteriet Edwin Drood og de blå åndene". Jeg kan si sannheten.
Lykke til med det. Fantastisk å møte deg.
Ha det, og takk.
Oi... Så moderne.
Jeg forstår ikke... På hvilken måte er dette et farvel?
-Hvor skal dere? -Du får se.
De taler hele tiden i gåter, Doktor.
Men etter alle åpenbaringene er det et mysterium De ikke har forklart.
Svar meg: Hvem er De?
-Bare en venn som er på gjennomreise. -Men De vet så mye om framtiden.
Jeg vil ikke trenge meg på, men jeg må spørre ...
-Mine bøker... Vil De leve videre? -Ja visst.
-Hvor lenge? -For alltid.
Da så... Skjulet. Kom, Rose.
-Skal dere begge gå inn i kassen? -Nå er det nok. Vi ses.
-Endrer han ikke historien nå? -Han kommer til å dø i 1870.
-Han får aldri fortalt historien sin. -Så leit. Han var så hyggelig.
Men i din tid var han død, nå lever han igjen.
Gamle Charlie. Vi gir ham en siste overraskelse.
-God jul. -God jul.
Gud velsigne oss alle sammen.
l NESTE EPlSODE...
Et ufo har krasjlandet i det sentrale London.
-Hva invaderer de? -Underlig måte å invadere på.
Jeg kan erklære unntakstilstand.
Forsvarsplan Delta. Opp med farten!
Tekst: Kai Skagestein, NAViO www.undertext.com