Sengetid. Hop nu i seng, George. Jeg kommer for sent på arbejde.
- Det er bare elevatoren. - Jeg kan ikke lide den.
Hvad gør vi med ting, vi ikke kan lide?
- Vi kommer dem ind i skabet. - Du skal gøre den der ting, mor.
Fem gange. Det skal være fem gange.
Red mig fra uhyrerne. Red mig fra uhyrerne.
- Red mig fra uhyrerne. - Er det i orden nu?
Kom, George. Der er intet at være bange for.
Godnat, min skat.
- Hvordan gik det? - Han ligger i hvert fald i sengen.
- Hvorfor er han bange hele tiden? - Han har brug for hjælp.
- Han har jo os. - Han har brug for en doktor.
Red mig fra uhyrerne. Red mig fra uhyrerne.
"Red mig fra uhyrerne."
- Det har jeg ikke gjort længe. - Hvilket?
Hvad skal du?
Jeg skal på hjemmebesøg.
Det er ikke ondt ment, men vi kunne bare tage en bus herhen.
- Det er helt modsat. - Det hele kan ikke være rumrejser.
Jo, det kan. Det er det, vi gør. Men ikke i dag.
Vi fik et råb om hjælp fra det mest uhyggelige sted i universet.
Et barns soveværelse.
"Red mig fra uhyrerne." Hvem sendte den?
- Det lyder som et barn. - Ja, et barn, der er meget bange.
Så bange, at vi kunne høre det i TARDIS.
- Du sporede det hertil. - Nemlig.
Vi skal op.
Der er dobbelt så mange kæledyr som mennesker her i landet.
Det er mange dyr. Vi vil se, hvor kloge de er.
Hvis I så fjernsyn lørdag, så I...
Hej!
Hejsa!
Er din mor eller far hjemme, eller er du alene hjemme?
Er det om skraldespandene?
Samfundsstøtte. Jeg tjekker op på støtterelaterede... ting.
- Kan jeg hjælpe med noget? - Hej, har I haft nogen problemer?
- Er alt som det skal være? - Mine knæ kan ikke klare trapperne.
Problemer? Hvad taler du om?
- Er naboerne flinke? - Han har vel ikke sendt dig?
Jim Purcell. Jeg er viceværten. De elsker mig.
- Nej, ikke det, miss? - Mrs Rossiter.
- Ved kommunen ikke det? - Jo da... naturligvis.
Jeg har fået en ny hofte. Med nye knæ er trapperne intet problem.
Må jeg komme indenfor?
- Du kan være hvem som helst. - Det er jeg ikke.
- Jeg kommer igen en anden gang. - Jeg er Doktoren.
- Vi må finde barnet. - Vi kan lade uhyrerne tage ham.
- Har du haft heldet med dig? - Tre tanter og en kattegal mand.
- Hvad leder vi efter? - Et skræmt barn.
- Kan skræmmende børn bruges? - Næste etage. Vi ses.
- Fint. - Måske var det bare en spøg.
Beskeden, altså. Måske var det ingenting.
Det var hurtigt. Claire sagde, hun fandt en. Socialforvaltningen.
Ja. Ja.
Det er ikke nemt at erkende, at ens barn har problemer.
Vi har alle problemer. Kald mig Doktoren. Hvad kan jeg kalde dig?
- Alex. - Hej, Alex!
Nå... Fortæl mig om George.
Sikken et rod.
Jeg er den eneste, der ikke er ligeglad.
Utroligt.
Nu taler du med dig selv, Elsie. De siger, det er det første tegn.
Du godeste...
Kom ud derfra.
Hold op med det. Vil du skræmme livet af en gammel tante?
Den slags gør man ikke!
Er det dig, George?
Jeg siger det til din mor og far.
Kom ud med dig, din lille djævel. Lad mig se dit ansigt.
- Han har altid været lidt sær. - Det er vel godt.
Han græder aldrig.
Han holder det i sig. Skælder man ud, så kigger han bare på dig.
Hvor gammel er han? - Snart otte år.
Han burde være vokset fra det, ikke sandt?
Muligvis.
- Er det blevet værre? - Ja. Vi har talt om at få hjælp.
Sende ham et sted hen. Han fik tics.
Små host og blink. Nu er det løbet løbsk.
- Han er bange for alt. - Pantofobi.
Ikke frygt for pantere, men frygt for alt, også pantere, tror jeg.
Undskyld. Fortsæt.
Han hader klovne og legetøj. Han tror, den gamle dame er en heks.
Han tror, der er noget i badekaret. Elevatoren lyder som vejrtrækning.
Jeg ved det ikke.
Jeg er ikke ekspert.
- Måske kan du nå ind til ham. - Jeg vil gøre mit bedste.
Amy?
- Amy! Er du her? - Her.
Her. Nej, her. Det er mig.
- Er du uskadt? - Det tror jeg.
- Hvad blev der af elevatoren? - Vi gik ind i den og så...
- Hvad er det? - Vi er døde.
Elevatoren faldt ned. Vi er døde... igen.
Hold mund. Lad os se, hvor vi er.
Vent...
- Det er åbenlyst, hvad der skete. - Ikke for mig.
TARDIS er løbet løbsk igen. En slags tidsforskydning.
Doktoren blev, hvor vi var, og vi sidder fast i fortiden.
- Vi er sikkert i år 1700. - Juhu, mit yndlingsår.
George? Er alt i orden? Hvad er der sket?
Det gør ikke noget.
- Havde du mareridt? - Nej, jeg har slet ikke sovet.
- Hvem er du? - Doktoren.
- Tager du mig væk herfra? - Nej, jeg vil bare tale med dig.
Om hvad?
Om uhyrerne.
Forsømt.
Lad os finde hoveddøren, så vi kan se, hvor og hvornår vi er.
- Rory... Se her. - Det er en gryde af kobber.
Nej. Det er træ, der er malet, så det ligner kobber.
Det er for dumt.
Vent lidt...
Der er en kontakt.
Ser man det. Så er vi ikke i år 1700.
Det er glas. Det er et glasøje.
- Lad være med det. - Det er ikke mig.
- Kom så. - Ja.
Vent lidt.
Måske var det noget i fjernsynet. Uhyggelige ting, der påvirkede ham.
- Det skræmte ham. Så det forbød vi. - Det skal I ikke gøre.
- Claire troede, det var en bog. - Bøger er gode.
Kan du lide historier? Det kan jeg også.
Da jeg var på din alder for tusind år siden, elskede jeg historier.
"Tre små sontaraner", "Snehvide og de syv dommedagsnøgler."
Klassikerne. Bras. Den må være gået i stykker.
Det er bedst, jeg lægger den på plads.
Hvad med herinde?
- Ikke det? Hvorfor ikke i skabet? - Det er noget...
Noget vi har gjort længe. Vi lægger de uhyggelige ting ind i skabet.
- Uhyggeligt legetøj og den slags. - Er uhyrerne derinde?
Ja.
Der er intet at være bange for, George. Det er kun et skab.
Hoveddøren.
Lad os prøve hernede.
- Godaften. - Åh... Hej.
- Hvordan har Claire det? - Fint. Hun er på arbejde.
Det er et dårligt tidspunkt. Måske senere.
- Hvad med knægten? - Fint.
Jeg er ked af at sige det, men det er den tid på måneden.
Du ved, jeg vil have mine penge til tiden.
Jeg har ikke fundet et nyt job.
Claires løn rækker ikke ret langt. Kan vi ikke?
- Er det en fakkel? - Det er en skruetrækker.
En sonisk skruetrækker. Blandt andet.
- Må jeg se det andet? - Det må du.
Det er ret sejt, ikke?
Er han ikke grim? Du må ikke knurre af den flinke mand, Bernard.
- Du vil da ikke gøre far vred. - Nej.
Jeg ved, hvad du tænker: "Her kommer Purcell og kræver husleje."
"Med hunden i kæde."
Det regnede du vist ikke med.
Jeg er ikke så dum, som jeg ser ud. Jeg er faktisk slet ikke dum.
Sådan. Det var bedre. Ikke flere tårer fra George.
Kom så... Må jeg se et smil? Du er en tapper lille soldat.
Jeg er lidt rusten til det her. Nu åbner vi skabet.
Der er ikke noget at være...
Den er langt over skalaen. Over skalaen.
Langt over skalaen. Hvordan kan det lade sig gøre?
Jeg vil bare have mine 350 pund. Så simpelt er det.
Godaften.
Kom så. Kom.
Det må I undskylde.
- Har I åbnet det endnu? - Nej!
- Det skal du ikke gøre. - Hvorfor?
Fordi Georges uhyrer er virkelige.
Endelig!
- Hvad er det? - Der er intet håndtag.
Trægryder, et kæmpe øje og intet dørhåndtag.
Og det her ur.
Viserne er malet på.
Du er professionel. Nu falder han aldrig i søvn. Det er uansvarligt.
Nej. Skabet er farligt. Hold dig væk fra skabet.
Der er noget, jeg har overset.
Gå. Du gør kun det hele værre.
- Lav ikke te. Du skal gå. - Nej.
Hvad? Hvad mener du?
Gå. Smut med dig.
Nu, tak!
Det var måske en dårlig ide. Vi finder selv en løsning.
Det kan I ikke.
Ingen bestemmer, hvordan vi lever. Jeg er ligeglad med, hvem du er.
- Vi finder en løsning. - Jeg er Doktoren.
- Hvad skal det betyde? - Jeg er kommet langvejsfra.
George sendte et nødkald. Det i skabet er meget kraftfuldt.
Det forstærkede en drengs frygt gennem tiden og rummets barrierer.
Gennem blodrøde stjerner, stille stjerner og hvirvlende tåger.
Gennem riger af glas og civilisationer af tanke-
- og et vidunderligt univers af umuligheder.
Øjnene foran dig er meget gamle øjne.
Jeg kan fortælle dig en ting, Alex.
Uhyrer er virkelige.
Du er ikke fra socialforvaltningen.
Har du nogen småkager?
Vær sød... Jeg kan ikke lide at være alene.
Er her nogen?
Vær sød at hjælpe mig.
- Hørte du det? - Ja.
Vent!
- De kommer nærmere. - De?
Det er en dukke. Det er kun en dukke.
Det her er lidt underligt.
Og det siger den tidsrejsende sygeplejerske.
Lad os bare lade den være. Kom nu.
Hvad er det med de billeder? Der er intet som en god kop te.
Men vi skal tage en beslutning. Skal vi åbne skabet?
- Hvad? - Vi må åbne skabet.
Hvordan finder vi ellers ud af, hvad det sker?
- Men du sagde... - Uhyrer. Det er mit job.
Det her er blot en normal dag på kontoret.
Eller ikke. Vi ved ikke, hvad det er, og hvor magtfuldt det er.
- Er du skør! Vi åbner ikke skabet. - Du godeste, nej!
- Godt, så er det afgjort. - Hvad?
Jeg åbner skabet.
Der er intet i fjernsynet. Det er der aldrig. Er der vel, Bernard?
"Bergerac"... Den er jo 30 år gammel.
Hvad med boksning? Der burde være boksning.
Så må vi se den film igen.
Hvad pokker? Vent lidt.
Det her er ikke... Åh, gud.
Hjælp mig, Bernard.
Underligt. Det må være skabet. Den soniske skruetrækker...
- Hvor gammel er George? - Hvor gammel? Jeg sagde otte år.
- Kan du huske, da han blev født? - Naturligvis.
Du og Claire, juleaften 2002. Et par uger før han blev født.
- Fortæl om dagen han blev født. - Det var den bedste dag i mit...
...liv. - Sikker?
- Ja. - Du lyder ikke så sikker.
Hvad er det, du prøver at sige?
Jeg kan ikke lide det her. Gå nu.
- Hvad er der galt, Alex? - Jeg kan ikke...
Nej! Det her er uhyggeligt.
Nej, det her er uhyggeligt. Claire med George.
Mindre end en måned efter jul. Se, Claire er ikke gravid.
Nej, naturligvis ikke. Hun kan ikke få børn.
- Sig lige det igen. - Vi prøvede alt.
Vi fik alle de IVF-forsøg, vi havde råd til, men...
Claire kan ikke få børn.
Hvordan... kunne jeg glemme det?
Hvem er du, George?
Det er umuligt. Det er ikke...
George?
George! Hvad sker der? Er det dig, der gør det?
- Hvad sker der? - Red mig fra uhyrerne.
- George!
Red mig fra uhyrerne.
- Red mig fra uhyrerne. - Hvad sker der, Doktor?
Red mig fra uhyrerne.
- Red mig fra uhyrerne. - George!
Hvorfor er her ingen lamper? Jeg savner lamper.
Bedste sagde: "Man savner først vandet, når brønden er tør."
Lamper er herlige. Vi var ikke bange, hvis her var lys.
- Rory, du går lidt i panik. - Ja, undskyld.
Hjælp. Få dem væk. Få dem væk.
Jeg tager ordene i mig igen. Lad os gå i panik.
Løb ikke væk. Vi vil lege.
George! Gør det ikke. Vi prøver at hjælpe dig.
Vi røg... Vi røg ind i skabet.
Vi røg ind i skabet. Hvordan kan det være større indeni?
Det er mere almindeligt, end man tror. Er du uskadt?
- Hvor er vi? - Det er åbenlyst. I dukkehuset.
- Dukkehuset? - Ja, i skabet.
Sig det langsomt.
Trækylling. Kopper, tallerkener og frugt af træ.
Enten et dukkehus eller et hjem for fine folk, der spiser mad af træ-
- eller enorme termitter, med fast ejendom.
Nej. Det er jo muligt. Er det muligt?
Stop!
Hvad er George? Hvordan kunne jeg glemme, at Claire ikke kan få børn?
Et perceptionsfilter. Et stærkt perceptionsfilter overbeviste jer-
- og ændrede jeres hukommelse. Hvad er i stand til det?
Det er bare et spejl.
- Lås den! - Der er ingen lås.
Nej, nej, nej!
Kom nu!
Claire kan ikke få børn. Nogen kendte behovet. Hvad kan det være?
Det er dig, der er ekspert i uhyrer.
Hør her. Jeg har været rundt om blokken en del gange.
De har revet blokken ned og bygget en ny, kæmpe blok.
Dem kender jeg også. Som når man prøver at huske et navn.
- Doktor... - Jeg kan ikke bare sige Brian.
Doktor, hør her. Det er elevatoren.
Det er lyden fra elevatoren. George bliver bange, når han hører den.
Vi kan ikke blive her. Vi skal ud herfra.
- Hvordan? - Vi tager styringen.
Vi tager styringen med det, vi kan. Vi slipper dem ind.
Vi overrasker dem. Vi åbner døren og sparker og slår os forbi dem.
Nu skal vi lege.
- Fint. - Fint.
- Nu! - Kom så, Amy!
- Rory! - Rejs dig!
Fem gange. Lysene blinker fem gange.
George vil have, at vi tænder og slukker lyset fem gange.
Nu falder brikkerne på plads. Hvad gør George med farlige ting?
- Han lægger dem i... skabet. - Nemlig.
George er ingen normal dreng.
Han lægger alt det skræmmende her. Dukkehuset og elevatorlyden...
Ritualerne er en del af det. Et gemmested for hans frygt.
Men hvad er han?
Du godeste.
- En pistol! - Det er ikke en pistol.
Træ! Jeg må opfinde en indstilling til træ. Pinligt.
- Kom så! - Løb ikke. Vi vil bare lege.
Psykisk felt, perceptionsfilter og Claires behov for...
Dumme Doktor! Av. George er en Tenza, naturligvis.
- En hvad? - En gøgeunge, en Tenza.
Millioner udklækkes i rummet, og så søger de efter en rede.
Tenzaunger tilpasser sig det, deres plejeforældrene ønsker.
- Er George et rumvæsen? - Ja.
- Men han er jo vores barn. - Ja. Barnet I ønskede jer.
Han drages til jer instinktivt, men noget skræmte ham.
Det sker helt instinktivt. Han ved ikke, at han styrer det.
Vi må gøre ham opmærksom på det. George!
Det er kun dig, der kan stoppe det. Du skal tro på, du er i sikkerhed.
Det er kun dig selv, der kan redde dig fra uhyrerne. Hør på mig.
George, hør på mig.
Rory! Hvor er Amy?
George... Du skal møde din frygt.
Du skal åbne skabet. Ellers kommer vi aldrig ud herfra.
Hør på mig, George. George! Hør på mig.
George!
Du må sætte en stopper for det.
Stop det nu.
George... George. Du klarede det. Du klarede det.
Det skal nok ordne sig. Alt skal nok blive godt.
Nej! Nej, nej, nej...
George, du har skabt den her verden.
Du kan knuse den. Du kan ødelægge den.
Der er noget, der holder ham tilbage. Noget...
- Hvem er du? - Jeg er Doktoren.
Er du kommet for at tage mig med?
Det udløste det. Han troede, at nogen ville fjerne ham.
Vi talte om det...
Han hørte jer. De vil elskes. I afviste ham.
Vi havde brug for hjælp.
Han troede, at I afviste ham. Det tror han stadig.
Hvordan kan vi beholde ham?
- Han er ikke... - Hvilket?
Ikke...
...menneskelig.
- Ikke? - Far!
Hvad du end er, og hvad du end gør, så er du min søn.
Og jeg vil aldrig nogensinde sende dig væk.
Kom nu, George. Min lille dreng.
Far...
- Min lille dreng... - Far...
Du godeste.
Det må være de piller.
lh, du milde.
- Var jeg? - Ja.
Bernard...
Hej!
Hejsa! Du må være Claire.
Claire! Hvad synes du om kippers?
- Hvem? - De sendte en. Alt er ordnet.
Vi havde det sjovt, ikke?
Der kan du se. Alt er fint.
- Sådan uden videre? - Ja.
Stol på mig.
- Vent. - Undskyld. Farvel.
- Du kan ikke bare... - Du løste det. Godt, Alex.
- Er det alt? - Sørg for, han spiser grøntsager.
Får han et ekstra hoved eller sådan?
Han er en Tenza. Han tilpasser sig. Han bliver lige det, I ønsker.
Jeg kommer måske forbi, når han når puberteten. Det er en sjov tid.
Jeres kippers bliver kolde.
Kom nu. Vi har ting at se til og civilisationer, der skal reddes.
- Har I det godt? - Det tror jeg.
Det er herligt at være sammen igen.
Kom så.
Var der en, der nævnte planeter, historie og den slags?
- Hvor vil I hen? Du er helt blank. - Jeg har lige været en dukke.
- Undskyldninger. - Det er som at få tre ønsker.
Hele universet. Eller universer. Tre ønsker som Ali Baba.
DOKTOREN DØDSDAG: 22/04/2011
NÆSTE GANG
- Hvor er jeg? - I en hurtigere tidsstrøm.
- Amy! - Du reddede mig ikke.
- Hvilken kone vil jeg have? - Hvem er Amy nummer et?
Hvis de rører dig, så falder du i søvn.
Anders P. Sørensen www.broadcasttext.com