Du må ikke svigte os nu, Valkyrie.
- Vi krydser fingre, Alan. - Jeg har krydset alt.
Hør efter, folkens.
Transmitterer om...
Ti...
Ni... Otte...
Syv... Seks...
Fem... Fire...
Tre... To...
En!
- Jeg elsker at tælle ned. - Hvem er du?
- Er det Neil Armstrong? - Hvad?
Neil Armstrong. Den første mand på månen.
- Ikke den første. - Var han ikke den første?
- Typisk menneskefikseret spørgsmål. - Jeg er mennesket.
Ja, hun er. Det er lidt pinligt.
Hvem er I?
Venligsindede udenjordiske. Rødderne er på udflugt.
- Det er fra chefen. - Er det? Nå ja.
Vi har lov til at bevæge os overalt. Nå. Valkyrie ...?
Valkyrie undersøger isdækket på Mars med en ny slags kamera om bord.
Det benytter et anderledes spektrum til at kigge under polerne -
- og sender billeder tilbage til os.
Hvad fanden ...?
Gud bevare dronningen
Mars, 1881. Eller deromkring.
Beskeden stammer fra den tid. Måske er vi lidt for tidligt på den.
- Var der mennesker på Mars dengang? - Nej. Det var der ikke.
TARDIS'en har sporet flere livsformer under jordoverfladen -
- så det er nok her, vi skal kigge.
Måske har nogen fiflet med tiden, ligesom i 'Terminator'.
- Det er en film. Har du ikke set den? - Jeg er en meget travl mand.
- Der er dræberrobotter med. - Jeg skriver den på listen.
Hvorfor skulle mennesker skrive beskeder på planeten?
Statsbesøg? Patriotisk iver?
En uregerlig graffitikunstner?
Doktor...
Jeg kan godt se det.
Hvis der er ild, er der også ilt.
Vent. Vi må ikke forhaste os. Jeg starter.
- Hvad laver du? - Ild. Ilt. Det er elementær fysik.
Det kunne have været elementær død.
Hvordan kan der være ilt her?
Marsboerne var dygtige ingeniører.
Men her er meget, som ikke giver mening.
Det er ligesom tunnelerne i 'Det grusomme udefra'.
- I hvad? - Det er en film.
Den vil du også kunne lide.
Bill!
Bill! Bill!
Bill! Vi skal nok komme ned til dig.
Hent noget reb i TARDIS'en. Løfteudstyr. Alt, hvad du kan finde.
Nardole, hvad laver du?!
Det her kan gå meget godt eller meget skidt.
Stands!
Jamen dog. Vi ventede ikke selskab.
Godt...
Jeg hylder dig i månernes navn.
Jeg er Doktoren. Hvad hedder du?
Jeg kender dit folk.
Jeg var engang æresvagt ved den tythonske kube.
Stå stille! Lad mig gøre kål på ham.
Nej, du forstår det ikke. Han er ikke nogen trussel.
Han ligner et uhyre, men...
Det var ikke Dem, jeg talte til.
- Alt i orden, Fredag? - Herre...
Hvad laver De her?
Jeg kunne spørge om det samme. Og det gør jeg.
Hallo... Hallo, frøken?
Må jeg bede om Deres hjælp?
Jeg skal til Mars. Det vil sige, jeg skal tilbage til Mars.
Det haster lidt, men TARDIS'en ter sig tosset.
- Ved De, hvordan jeg reparerer den? - Ja, selvfølgelig.
Åh... Godt. Tak.
Det er nemmere, hvis jeg viser dig det.
Indien eller Kina, min ven?
Det ved jeg ikke... Kina?
Hvor er Nardole?
Han har tilsyneladende taget TARDIS'en.
Det er sikkert kun midlertidigt -
- men indtil videre er vi strandet her på Mars.
- Hvad var det, De sagde, oberst? - Nå jo.
Jeg var udstationeret i Sydafrika. En dag så jeg noget på savannen.
Det kom tydeligvis ikke fra Jorden. Det var et interplanetarisk fartøj.
Jeg fandt Fredag her om bord. Han var i koma. Døden nær.
Hvorfor kalder I ham det?
Fredag? Det er ligesom i 'Robinson Crusoe'.
Ifølge det her har De været om bord på Fredags skib hele tiden.
Ja. Vi var... Det lyder...
- Overbevisende. - Det lyder... Ja.
Om bord på hans skib.
Ja, der var jo også ganske god plads.
- Ja, det var der. Ikke sandt? - Jo.
Men alt det med, hvordan vi kom om bord...
Det er lidt uklart. Måske kan I fortælle os det hele?
Ja. Da jeg havde vækket Fredag, bad han om min hjælp.
- Til at reparere rumskibet? - Ja, og få ham hjem.
Til gengæld for hvad?
Ja... det er jo spørgsmålet.
Gør klar til affyring!
Hurtigt! Af sted!
Fredag hjalp os med at bygge Gargantua.
Et fint stykke mineudstyr lavet af artilleri fra hans rumskib.
Han havde nemlig lovet os ædelstene. Sølv og guld. Ufattelige skatte.
Og derfor hjalp I ham med at komme hjem?
For at erobre Mars i dronningens navn?
Plyndre den og gøre krav på jorden. Gøre den røde planet lyserød.
Det var tanken, gamle jas. Men der er ingenting her.
Det har været en komplet fiasko. Skibet styrtede ned ved landingen.
Jeg går sommetider ud for at prøve at reparere det.
Det var jeg i gang med, da jeg stødte på Dem.
- Og? - Intet held indtil videre.
Det kunne have været en ny begyndelse. For os alle sammen.
Men nu er forsyningerne snart i bund ligesom moralen.
Situationen er desperat.
Nu ved vi, hvorfor De er her, men hvad får han ud af det?
- Ingenting. - Ingenting?
Han håbede at finde sit folk, men han har ligget i dvale længere end ventet.
Mars er død. Død som en sild.
Fredag er den sidste af sin slags.
Er han det?
- Ved du, hvad Fredag er? - Han er en iskriger.
Er det de oprindelige marsboere? De kommer herfra.
Ja. Den indfødte race. En gammel krybdyrrace.
De byggede biomekaniske pansere for at beskytte sig selv.
Væsnet indeni er som smeltet sammen med sit skjold.
Iskrigerne... De kunne bygge byer under sandet -
- og samtidig farve Mars' sne rød af uskyldigt blod.
De kunne nedslagte hele civilisationer -
- og samtidig græde over en nedtrådt blomst.
Ligesom 'Vikingerne'.
Ja. Præcis som vikingerne.
Kirk Douglas og Tony Curtis. Titelmelodien er helt fantastisk.
Der er en fed scene, hvor han får stukket øjet ud...
Hvorfor er du egentlig kommet tilbage?
Jeg er gammel og træt og udslidt.
Vågn op, Vincey.
- Hvorfor? - Jackdaw...
Vi har gravet i månedsvis uden at finde noget som helst.
Det, som Fredag lovede os, er det rene fup.
Jackdaw.
Kom straks.
Gargantua har... blotlagt noget.
Du godeste.
Så holdt Fredag alligevel sit løfte.
Hvor er det smukt. Hvad er det? Et gravmæle?
Ikke et hvilket som helst gravmæle.
Det er en isdronnings gravmæle.
Jeg har bange anelser.
Sarkofager som den her var sommetider del af et komplekst dvalesystem.
- Stabssergent, få de civilister ud. - Nej. Oberst, lad mig undersøge det.
Nej, Doktor. Det er et militært anliggende.
Måske er det ikke blot en grav.
Det kan være indgangen til en iskriger-kube.
- Peach, jeg gav Dem en ordre. - Jeg har kommandoen, Catchlove.
Naturligvis.
Hold vagt. Ingen nærmer sig før i morgen.
Jeg har ikke lyst til at vælge side, men er det ikke indlysende?
Fredag har udnyttet jer. Han ville til Mars og finde sin dronning.
Vrøvl. Han førte os til de skatte, han havde lovet os.
Faktum er, at I ikke hører til her. Jo før I kommer væk herfra, jo bedre.
Hører vi ikke til?
Vi er briter!
Mars er en del af imperiet nu.
- Du ville jo ikke vælge side. - Jeg prøver at redde deres liv.
Men i det her scenarie er menneskene de indtrængende.
Til gengæld er iskrigerne overlegne og kan udslette menneskene.
Hvad skal jeg gøre?
Værsgo, sergent.
- Mange tak, Jackdaw. - Får jeg ikke noget?
- R.G.V.P., sønnike. - Hvad?
Rang giver visse privilegier.
Du altforbarmende. Den er jo dækket af guld.
Det kunne man snildt leve af, Vincey. Også blot en lille smule af det.
Hov, hov, gamle stodder. Få nu ingen fikse ideer.
Obersten vil ganske sikkert fordele det hele med stor generøsitet.
Så kan vi alle se frem til... til en...
...en rosenrød fremtid.
Sergent! Jackdaw, hvad har De gjort?
Jeg har givet ham noget beroligende. Han er frisk igen, når dagen gryr.
Men til den tid er jeg forduftet.
Hvorhen? Har De glemt, at vi er strandet på Mars?
De ved ikke, hvad jeg ved.
Kaptajn Catchlove er nået længere med reparationen, end han vil afsløre.
Jo, min kære ven. Jackdaw skal hjem.
Men nu er han velhavende. Hjælp mig.
Godt.
- Hold øje med ham. - Jeg vil ikke rodes ind i det her.
Vær en guttermand. De skal nok få Deres del af kagen.
Det lover jeg.
Det er det samme over hele verden...
Det er de fattige, der får skylden.
Det er de rige, der har det sjovest.
Er det ikke bare en skam?
Der kommer nogen, Jackdaw. Vi får altså ballade.
Jackdaw?
Kom nu. Hold op med det pjat.
Jackdaw?
Hvad for en kødelig orm er du?
Sig frem!
Hvad pokker ...?
Det var ikke klogt.
Deres Majestæt.
Jeg hylder Dem i månernes navn, Iraxxa, min kejserinde, min dronning.
Min skildvagt, du har udført dit løfte.
Jeg er blevet genoplivet.
Tilgiv mig, Deres Majestæt. Vi har sovet længere end ventet.
Ifølge mine beregninger, Deres Majestæt -
- har vi sovet i 5000 år.
5000 år?
Af sted! Kom så!
- Hvad pokker foregår der her, Fredag? - Lad mig føre ordet.
- Hvem i alverden er det? - Det er Iraxxa, Mars' kejserinde.
Hvad for noget ...? Synes De bare, at De kan slagte mine mænd, frue?
Deres mænd?
- Hvad siger det lyserøde kræ? - 'Lyserøde kræ'?
- Stabssergent, vagt i gevær! - Vent, Catchlove!
- Ære kommer i første række. - Jeg er den øverstkommanderende.
Værsgo.
Jeg hylder Dem i månernes navn.
Jeg er Doktoren. Jeg beder om lov til at gå i forbøn.
- Kender du min race? - Ja, det gør jeg.
Jeg beder Dem vise dette primitive folk nåde.
Primitive?!
Deres Majestæt, den verden, De kendte, er død.
Atmosfæren er stort set fordampet. Der er intet liv på overfladen.
Hvis der er flere, der ligger i hi, kan I ikke overleve uden hjælp.
De må samarbejde, hvis De vil overleve.
Han taler sandt.
Krigen... Alt det, vi kæmpede for, er væk.
Og du, hunkønsvæsen.
- Hvad siger du? - Mig?
Vi er begge to omgivet af larmende hankønsvæsner.
Jeg vil sætte pris på at høre din holdning.
Ja. Ja...
De lyver ikke for Dem.
Der er ikke flere, der behøver at dø i dag.
- Menneskene reddede hans liv. - Passer det?
De reddede ham.
Og så gjorde de ham til deres kæledyr.
Jeg var nødt til at forstille mig. Jeg havde Deres genoplivelse for øje.
Det var en taktisk beslutning.
Det er en iskrigers pligt at lede!
Iraxxa, hør på mig. Det Mars, De herskede over, er væk.
Det må ikke ende sådan her.
Slås bare, men slås for fremtiden. Ikke for en død fortid.
- Dit fjols. - Undskyld.
Sænk våbnene.
Deres Majestæt, kom De noget til?
Beder du mig vise disse væsner nåde?
Ja.
- Så gør jeg det. - Tak.
De skal få lov til at dø hurtigt.
Nej! Oberst, få Deres mænd ud!
- Oberst! - Træk jer tilbage!
Catchlove, De må gå på kompromis.
Vi har jo Gargantua. Er den ladt og kørt i stilling?
- Det forbyder jeg. - Forbyder De det?
Den her farce har stået på alt for længe.
Klar til affyring!
Nej! Skyd ham ikke, for guds skyld.
Sænk våbnene.
Hvad pokker...
Så er han spærret inde.
Nu da vi står over for en krig, vil jeg fortælle sandheden.
Hør på mig. Obersten er ikke den, han udgiver sig for at være.
'Helten' fra Isandlwana.
Vis dem Deres berømte ar.
- Nej... - Vis dem det!
Mærker fra et reb. Mens De kæmpede for dronning og fædreland -
- sad obersten i Newgate fængsel.
Det er arrene efter det reb -
- der ikke formåede at tage livet af ham for at desertere.
Han skulle hænges, men det mislykkedes.
Han er en papirtiger. Uegnet som leder.
Pyt med, hvem der leder Deres fjollede ekspedition.
- De kan ikke bekæmpe iskrigerne. - De to krigere?
Der kommer flere, fjols. Kuben er aktiv.
De vil gøre alt for at forsvare deres egen planet.
Den britiske hær kan godt hamle op med en håndfuld krokodiller på to ben.
Stabssergent! Jeg overtager kommandoen.
Sæt obersten i arresten. Stabssergent Peach, det var en ordre.
Udmærket. Soldat!
Vær venlig at følge med mig.
Og for sidste gang: Få så de elendige mennesker væk.
Sæt også dem i arresten. Her er ikke plads til civilister.
- Det er ikke slut, Catchlove. - Nej. Det er det ikke.
Ikke nu hvor Neville Catchlove bestemmer.
Det her vil De fortryde. Om få timer vil De tigge om hjælp.
Det vil tage sin tid at genoplive alle mine krigere.
Men måske er der allerede nu nok, som er vågne og kan gå i offensiven.
Hvis et af de to udyr kommer ud, er vi parat til at tage imod dem.
- Fortsæt, stabssergent. - Vi skuffer Dem ikke.
Den har ikke en indstilling til træ. Hvorfor ikke?
- Du har en plan, ikke? - Selvfølgelig. Jeg har ikke andet.
Hvem pokker er I to? I taler om os, som om vi var en anden art.
I ved tilsyneladende alt om disse iskrigere.
Og om det meste andet.
- Vi er en slags politifolk. - Tal for dig selv.
De kan godt forholde Dem til grønne marsmænd og rumraketter -
- men ikke til, at vi er fra politiet?
Det er bare morsomt at forestille sig en kvindelig politibetjent.
Hør lige her.
Jeg bærer over med Deres gammeldags holdninger, fordi...
...De rent faktisk er fra gamle dage.
Er det i øvrigt sandt, at De deserterede?
Hvorfor?
Jeg var en kujon. Ganske enkelt.
Jeg troede, jeg kunne være en leder, men jeg formåede det ikke.
Jeg deserterede fra min kommandopost.
Det var kun Catchlove, der vidste det. Han har klædt mig af til skindet.
Vi kunne være begyndt forfra alle sammen.
- Hvordan ser det ud derude? - Der er stille.
Normalt plejer man så at sige: lidt for stille.
Jeg har altid syntes godt om obersten. Han virkede fin nok.
Nu skal vi følge kaptajnens ordrer. Sådan er reglerne.
Javel.
Det er vel nok spøjst.
Det er da noget, man kan fortælle sin børn om. Marsmænd!
De skal blot kigge fremad og sigte. Marsmænd eller ej.
Alice skal høre om alt det her.
Har I fundet en dato til brylluppet?
Ikke endnu. Jeg vil spare op først, så vi kan leve godt.
Vi skal giftes i den lille kirke med det snoede tårn nede ved floden.
Der er så grønt, sergent, og smukt.
Jeg savner træerne og græsset.
Jeg vil aldrig mere se farven rød. Jeg vil bare se...
Hvordan i alverden kunne de komme bagfra?
Vend den om! Vend den om, for himlens skyld!
Vi skal have flere mænd!
Catchlove, det er vanvid!
Sigt. Fyr!
Kom, gutter! De er kun tre.
Sov ej længere, mine krigere.
Sov ej længere. Nu er tiden inde.
Doktor, hvad gør vi? Vi kan ikke komme ud!
Luk hullet!
Træk jer tilbage!
Hvad gør vi?!
Nu orker jeg ikke mere.
Fredag?
Doktor, vi må samarbejde.
Rejs jer, iskrigere! Rejs jer!
Hvor skal De hen?
Beklager, Doktor. Jeg har mistet modet. Jeg kan ikke.
Beklager.
- Afled deres opmærksomhed. - Fint.
Pøj, pøj.
Hallo, dronning! Lad os tale sammen.
Kvinde til kvinde.
- De ville gerne høre min mening før. - Måske.
Men nu er det krig.
- Hvorfor? Hvorfor skal det være krig? - Deres Majestæt, hun har ret.
Jeg ser, du har indgået en ny alliance.
Vi kan stå sammen.
Det er for sent. Mars står alene. Vi er stærke.
Snart er alle mine krigere vågne. Vi har ikke brug for hjælp.
Deres Majestæt!
Det ville jeg ikke gøre, hvis jeg var Dem.
- Træk Dem, eller jeg skyder. - Skyder mod hvad?
Geografi er ikke min stærke side, men står vi ikke under Mars' nordpol?
Oven over os er der mange millioner tons sne og is.
Ét pletskud fra Gargantua, og Deres hær er indkapslet for altid.
Fanget i en evig vinter som...
Som i 'Frost'. Det er en film.
I ville selv blive udslettet i samme ombæring.
Den pris er værd at betale. Det er et meget nemt valg, Iraxxa.
Vi skal leve sammen. Eller dø sammen.
Vover De at røre ved mig?
Ja, min kære. Det gør jeg.
- Lad være, kaptajn. Ødelæg det ikke. - Jeg har ikke noget valg, gamle jas.
Jeg kom i tanker om, at jeg skal have hjælp til at flyve hjem.
Det er oplagt at bede isdronningen om hjælp.
Indstil angrebet, Deres Majestæt. Nu!
Det var bedre.
Jeg sprænger hejseværket i luften, så De ikke kan følge efter os.
Krig er et helvede, ikke?
Jeg kan hjælpe Dem væk herfra. Bare lad Iraxxa og hendes folk være.
Tak, Doktor, men jeg foretrækker nu min egen plan.
Mine herrer, det har været en fornøjelse, om end kort, at lede Dem.
Men alt godt har jo en ende.
De ved nok, kaptajn, at det er mig, der har kommandoen.
De ofrede en af Deres egne, uden at der var taktiske fordele.
Jeg ofrede ham ikke. Jeg henrettede ham.
Forventer De nu, at Deres liv vil blive skånet?
Nej. Jeg forventer, at det bliver taget.
Jeg giver det villigt bort.
Nej, vent... Stop. Doktor, stop det.
For nogen tid siden blev jeg hængt for min fejhed.
Henrettelsen tog længere tid end ventet.
Jeg har ikke udnyttet min tid godt.
Det vil glæde mig, hvis De vil afslutte gerningen.
- Det vil være mig en fornøjelse. - Nej, lad være.
- Bill, ti stille. - Han reddede Deres liv.
Deres Majestæt, jeg har en bøn, hvis De tillader det.
- Sig frem. - Den mand er ikke en af vore.
De må ikke dømme menneskeheden ud fra hans ondskab eller min fejhed.
- Skån mine venners liv og min verden. - Deres bøn gør Dem ære, soldat.
Jeg skal overveje den.
Gud bevare dronningen!
De skal dø i ære og tapperhed -
- i tjeneste hos dem, som De har svoret at beskytte.
Tak. De aner ikke, hvor meget det betyder. Tak.
Men ikke i dag.
I kamp, soldat.
At dø i kamp er en krigers lod.
Erklær Deres troskab til mig og min verden.
Så skal jeg sørge for, at De får mulighed for det.
Mit liv og min tro tjeneste tilhører Dem. Til det sidste.
Til døden, min ven. Til døden.
- Du vidste, at det ville ske. - Det har altid været mit problem.
- Hvad? - At jeg tænker som en kriger.
Sådan. Jeg har udsendt en slags fællesmail.
Om alt går vel, vil intelligente rumrejsende snart kontakte Dem.
Tak, Doktor. Mars er død, men iskrigerne lever videre.
- Mon de klarer den? - Ja, bestemt.
Faktisk er det her muligvis starten på Mars' gyldne tidsalder.
Kan I høre os? Mars, kan I høre os?
Det her er Iraxxa, dronningekejserinden af Mars.
Glimrende. Vi har hørt om jeres situation.
Vi sender en flåde af sted omgående.
I må meget gerne placere en markør, som kan lede os til stedet.
Hvem taler jeg med?
Det er Alpha Centauri.
Velkommen til universet.
- Er det stort nok? - Til at rumskibet kan se det?
Det tror jeg nok.
- Klarer De Dem? - Jeg er blevet henrettet to gange nu.
Hvad der end sker, vil det nok være bedre end forventet.
Der venter mig intet på Jorden.
Det er et privilegium at medvirke til at grundlægge en ny verden.
- Men det er nu en skam. - Hvilket?
At ingen derhjemme får at vide, at vi var her. Det hele bliver glemt.
Ikke just, oberst.
De har fået en stædig monark fra Mars til at ændre holdning.
En skønne dag, om end isdækket måske har sløret det -
- er der nogen, der vil se det der.
Gud frelse dronningen
- Nå... Hvad er jeg gået glip af? - Hvor har du været?
Ja... Inden du rynker panden...
Er alt i orden?
Det her må ikke ske.
Det var ikke aftalen.
Du skal tilbage i boksen. Det ved du.
Selvfølgelig. Det er fint.
- Hvad er der? - Sig mig, Doktor...
Er alt i orden?
Næste gang
- Den 9. legion og vagten er væk. - Nej, det er de ikke.
Hvor er min ven, og hvad har smadret den romerske hær?
Noget har formået at udslette 5000 romere.
Med hver times sollys den får -
- bliver verden mørkere og bæstet stærkere.
Danske tekster: Helene Borring Dansk Video Tekst