Ensin on sävel.
Sitten on sävelmä.
Sen jälkeen tulee melodia.
Beethoven sävelsi tämän saatuaan tietää kuuroutuvansa.
Siitä raivosta ja vimmasta
syntyi jotakin kaunista.
Pitkästytänkö sinua, Henry?
Se on vain aika kalkkeutunutta. Voisitteko soittaa jotakin jännittävää?
Tämä saattaa kiinnostaa.
- Sen nimi on Paholaisen sointu. - Kertokaa lisää.
Kirkko kielsi soinnun keskiajalla, sillä sen pelättiin olevan kutsu Paholaiselle.
Melko hyytävä, eikö olekin?
Teoriassa sen nimi on tritonus, joka kuulostaa musiikissa tältä.
Hyvänen aika.
Mitä?
Pilaileeko joku?
- Henry, mene kauemmas miehestä. - Hänestä.
- Mitä? - Minä.
- Mitä? - Olen "hän".
- Olet kuka? -"Olet kuka?"
- Kiva nähdä taas, muksu. - Tunnetteko te toisenne?
- Hän on isäni. - Älä höpsi.
Ette katsonut koko nimeäni.
Tietenkin katsoin. Sehän on Henry... Mikä se olikaan?
Aivan, Henry A. Irut.
AIRUT
Airut.
Hän on minun alkusoittoni.
Ja nyt hänen laulunsa on laulettu.
Kuka sinä olet?
Minut nuotinnetaan nimellä Maestro.
Mutta mikä sinä olet?
Minä olen
musiikki.
Ja herra Timothy Drake, te olette nero.
En suinkaan.
Olette suurin säveltäjä, joka on koskaan elänyt.
Löysitte nerokkaasti kadonneen soinnun.
Mutta se on kovin surullista, Timothy.
Sinua ei koskaan onnistanut.
Et koskaan saanut kuuluisuutta.
En niin. Olet oikeassa. Kukaan ei koskaan ymmärtänyt minua.
Melodiat vain vaimenivat ja kuristuivat sisälläsi.
Sisälläsi on yhä paljon lauluja, joita et koskaan laulanut.
Ne ovat kietoutuneina sydämesi ympärille yhä sykkien.
Kietoutuneina hyvin tiukkaan.
Haluatko, että vapautan ne?
Se olisi ihanaa.
Musiikkia, Maestro.
Nyt.
PAHOLAISEN SOINTU
Haluan nähdä,
kun The Beatles äänittää ensimmäistä levyään.
- Oletko tosissasi? - Itsehän kysyit.
Jos voin mennä minne vain, menen sinne. Äidin ystävä Claire rakasti vinyylilevyjä.
Hänellä oli kaikki The Beatlesin levyt. Kuuntelimme niitä koulun jälkeen.
Olin 10-vuotias. Meillä oli Revolver ja The White Album.
Jos voin mennä minne tahansa, niin menen sinne.
Sehän on mieletöntä.
Oikeasti?
Kaikki valitsevat aina Titanicin, Marsin tai Betlehemin.
Mutta että The Beatles!
Miksen ole koskaan aiemmin tehnyt sitä?
Mennään!
11. helmikuuta 1963.
Eikä, oikeasti?
Odota vähän.
Jos olemme 60-luvulla, mitä laitan päälleni?
Hyvä pointti.
Voin antaa GoGo-saappaat.
- Minulla on rajauskynä. - Mahtavaa!
Haluan korkean nutturan!
Minulla riittää peruukkeja!
Vuosi 1963.
Eikä!
Tämä on kuin levyn kannesta!
Ihan parasta!
- Katso autoja. - Eikä.
Abbey Road Studios!
Sen nimi ei ole vielä Abbey Road.
Vuonna 1963 paikan nimi oli EMI Recording Studios.
Miten pääsemme sisään? Eikö kukaan kysy, keitä olemme?
Hei, Janet pyysi meitä tuuraamaan, jotta saat kymmenen minuutin tauon.
Hienoa, kiitos teille. Kovin ystävällistä.
Aina on joku Janet. Ja kaikki haluavat juotavaa.
Nerokasta.
ÄÄNITYSSTUDIO
Huomenta. Saako olla teetä?
Toki, vahvaa, kiitos. Kaksi sokeripalaa.
Pojat, haluatteko jotain?
Ei juuri nyt. Ehkä myöhemmin jotain vahvempaa.
- Vai kuinka, John? - Puhut asiaa, Paul.
Haluaisin vain nukkua.
Soita samaan malliin, niin nukahdamme kaikki.
Selvä, palataan alkuun.
Tuokaa harmoniat kertosäkeeseen suoraan.
Miten vain, pomo.
Vauhtia, George. Minulle maksetaan vain seitsemän puntaa päivässä.
- Onnea. - Kiitos.
Valmiina äänitykseen.
Ja kolme, kaksi, yksi.
Mulla on koira Sen nimi on Fred
Koirani on elossa Se ei oo kuollut
Rakastan koiraani Sekin rakastaa mua
Mulla ei oo kissaa Ainoastaan koira
Koirani, koirani
Mulla on koira Rakastan koiraani
Se on mun koira, ei sun koira
Jos koiran tahdot, hanki oma
Anteeksi häiriö, tuomme vain teetä.
Selvä.
Aloitetaan toisesta kertosäkeestä. Soitan säkeistön neljä viimeistä tahtia.
Onnea matkaan, Cilla.
Älä tuota pettymystä, Cilla.
Kol, kaa, yy.
Rakastan sua Sä rakastat mua
Meitä on kaksi Meitä ei oo kolme
Koska rakastat mua Ja mä rakastan sua
Olemme aika onnellisia Luulen, kai
Voi, Cilla.
Älkää välittäkö meistä.
Valmiina äänitykseen.
Katso heitä.
Kaikesta on tullut synkkää.
Kukaan ei hyräile, viheltele tai naputa tahtia jalalla.
En ymmärrä. Eihän musiikkia...
Sitä ei voi menettää, varastaa tai tappaa. Se on luonnollista.
Musiikkia syntyy, kun tuuli puhaltaa puiden läpi.
Ne ovat eolisia ääniä.
Musiikki on ajattelun korkein muoto. Jos sen ottaa pois...
HRUŠTŠOV UHKAA SUOMEA
Suomeako? Tätä ei koskaan tapahtunut.
Jos musiikki on poissa, kaikki on muuttumassa.
Koko ihmissuku on eri polulla.
Mitä me voimme tehdä?
Ota John Lennon. Hoidan Paul McCartneyn.
Selvitetään, mitä tapahtui ja milloin.
Kaksi teekupposta, muruset.
- Viisi šillinkiä, kiitos. - Paljonko?
Kerrassaan pöyristyttävää.
- Ota tai jätä, muru. - Tämä on ryöstö keskellä kirkasta päivää.
Niinpä, kuin Margaret Lockwood elokuvassa The Wicked Lady.
Siinä vasta oli nainen.
Veistoksellinen.
Anteeksi. Odota, Paul.
Voisimmeko jutella?
Minulla on teille teetä. Herra Epstein lähetti minut.
No niin.
Tehän kirjoitatte yhtyeelle kappaleita.
Ne eivät ole kovin hyviä.
Eivät.
Hienoa.
Hieno juttu. Niin sen pitääkin olla.
Enää ei eletä entisaikoja, jolloin oli valsseja ja fandangoja.
Valsseja oli kuitenkin olemassa. Milloin kaikki muuttui?
En tiedä, kauan sitten. Ehkä 20- tai 30-luvulla.
Miksi, mitä tapahtui?
Tulimme järkiimme.
Tämä on viimeinen henkäisy.
Jos tienaan ylimääräistä halvoilla riimeillä,
voin asettua aloilleni ja etsiä kunnon työn.
Laulaminen on noloa.
Haluan vain tehdä levyn valmiiksi, palata Liverpooliin ja unohtaa koko jutun.
Et voi tehdä niin. Tarvitsemme sinua.
Miksi? Enhän minä osaa mitään.
Mutta Paul, kun olet yksin,
etkö usko, että on olemassa parempia lauluja?
Lauluja, jotka nostavat tunnelmaa,
järkyttävät ja saavat mielialan kohoamaan?
Lauluja, jotka on piilotettu johonkin salaiseen paikkaan mielesi perukoille.
Mistä tiesit?
Haluan vain mennä kotiin
ja unohtaa tämän elämän.
Haluan juoda teetä ja mennä nukkumaan vaimoni kanssa.
Muuta en halua.
Miksi siis herään itkien?
Toisinaan myöhään illalla päähäni pälkähtää ajatus.
Se on hyvin kaukainen, mutta se on nuotti.
Yksittäinen nuotti.
Ja sitten toinen.
Ja kolmas, neljäs ja viides.
Kun yhdistän ne, lopputulos tuntuu pyhimmältä asialta maan päällä.
Esimerkiksi G ja sitten E.
Sitten G, ehkä kahdesti.
Ja sitten C.
Ja jos yhdistän siihen sanoja suoraan sydämestäni...
Rakastan sua niin paljon
Älä tuhlaa aikaani.
Tiedätkö, millaisia ideasi ovat?
Vastenmielisiä. Olet vastenmielinen.
Mitä hittoa tuo oli?
Hyvä, Vinnie. Rauhassa.
Nostakaa se katolle varovasti, kuin se olisi arvokkainta posliinia.
Varovasti, älkää osuko seinään.
No niin. Mennään katolle.
Ilman musiikkia tanssikin on varmasti kadonnut.
Kukaan ei enää tanssi.
- Voiko ilman musiikkia tanssia? - Tietysti voi, mutta kuka haluaisi?
Ajattele, Ruby. Rakkauslaulujakaan ei enää ole.
Voi ei! Koko maailmassa ei ole enää rakkauslauluja.
Vanha Lontoo.
Savusumuako? Luulin, että siitä päästiin eroon 50-luvulla.
Joulukuussa vuonna 1962 oli paljon savusumua,
mutta tämä on lähinnä pimentymistä. Kuin maailma olisi pimenemässä.
Minä asun tuolla.
- Että mitä? - Asun tuolla.
- Mitä tarkoitat? - Shoreditch.
- Olen siellä nytkin. - Aloitapa alusta.
Menneisyydessä, eli juuri nyt, asun paikassa nimeltä Totter's Lane.
Vuonna 1963 pysäköin TARDISin romukauppaan,
jossa asun lapsenlapseni Susanin kanssa.
- Kaikki hyvin? - Siis kenen?
- Lapsenlapseni. - Susanin?
Voisimme piipahtaa kylässä, mutta tiedäthän aikajanat.
- Onko sinulla lapsia? - Oli ja tulee olemaan.
- Ajan herrat ovat monimutkaisia. - Mutta sinullako on jälkeläisiä?
Nytkin, meidänkin ajassamme? Minun ajassani siis.
- Missä hän on? - En tiedä.
Miten et voi tietää?
Ajan herrat murhattiin.
Kansanmurha vyöryi ajan ja avaruuden ylitse kuin suuri soluräjähdys.
- Ehkä se tappoi hänetkin. - Hyvänen aika, Tohtori.
Tässä, Tohtori.
Vinnie! Kiitos kovasti.
Tässä. Jos meitä onnistaa, viheltelet jo ennen auringonlaskua.
En kestä viheltelyä. Kauheita melodioita, ei kiitos!
Selvä sitten.
Anna mennä, muru.
Ei, en ole kovin taitava.
Oletpas, olen kuullut soittoasi.
King's Arms -pubi, 23. joulukuuta. Aloit soittaa kappaletta "One More Sleep".
En voi uskoa, että olit paikalla.
Kaikki liittyy sinussa jouluun.
Soita jälleen.
Mutta miksi?
Tällä hetkellä sinä olet maailman ainoa musiikki.
Katsotaan, mitä tapahtuu, jos tuot musiikin takaisin.
Ei paineita siis.
No niin.
Sävelsin tämän ystävälleni Trudylle, kun eräs tyttö särki hänen sydämensä.
Ei!
Kutsuiko joku?
Tuo oli se kikatus!
- Piiloon! - Miksi?
- Meidän täytyy piiloutua! - Et piiloudu koskaan!
Tätä vastaan en voi taistella.
Kuulin musiikkia!
Missä sinä olet?
Kuka sitä pianoa soitti?
Ikivanhojen laulujen kertosäe kutsuu minua nimellä
Maestro.
Ja kuka
sinä olet?
Koska minä kuulin musiikkia.
Ja musiikki
on minun!
Mitä nyt?
Mitä?
Ääni ja visio.
Musiikkia.
Kuka pianon sisällä oli? Miten hän edes mahtui sinne?
- Eihän pianoa voi silloin soittaa. - Hyvä on.
Pelotat minua.
Tuo olio kuuluu varmasti Pantheoniin.
Voi ei.
Voi, Ruby.
Universumin ulkopuolella on valtavia voimia.
Kun tapasimme, kerroin Leluntekijästä.
Hänen päihittämisensä oli mutkikasta.
- Se repi minut kahtia. - Selvisit siitä.
Se repi sieluni kahtia. En selviä siitä uudelleen.
Leluntekijä sanoi...
Hän varoitti minua. Hän sanoi: "Legioonani ovat tulossa."
Mutta sinä hiljensit kaiken ääniruuvimeisselillä. Sehän toimi.
Yksi temppu ja vain kerran. Muuta jumalat eivät salli.
- Mikä nyt avuksi? - En tiedä.
En tiedä, sitäpä juuri.
- En tiedä. - Sinä tiedät aina.
Enhän.
Viimeksi minua onnisti kopittelussa.
Yksi temppu, kerran.
Mutta tuo olio varastaa musiikin.
Miten ihmeessä se...
Anteeksi.
Näiden olentojen voima on niin suuri,
että koko maailma voi luisua kuiluun.
Tohtori.
Tiedän, että olet älykäs.
Kerron sinulle jotain.
Maailma ei loppunut vuonna 1963.
- Aivan. - Oikeasti.
Olen siitä elävä todiste.
Synnyin vuonna 2004, ja olen aina tiennyt Beyoncésta ja Sam Fenderistä,
Strictly-tanssiohjelmasta, stepistä ja reiveistä.
Äiti laulaa humaltuneena "Danny Boyta" mummilleni jouluisin.
Etkö ymmärrä, Tohtori?
Musiikki on olemassa.
Tule mukaani.
Mikä on sinun aikaasi kotona? Kenties kesäkuu 2024?
En oikein pysy perässä, mutta varmaan kesä- tai heinäkuu.
- Teimmekö me sen? Palasimmeko kotiin? - 2024. Toin sinut kotiin.
Tämän me yritämme estää.
Eihän tämä ole totta.
- Tämä on rinnakkainen universumi. - Tämä on sinun aikasi.
Tämä on kotisi, jos Maestroa ei pysäytetä.
Missä minun äitini on?
Luulen, että ilman musiikkia ihmiskunta katkeroituu.
Ei ole tapaa ilmaista särkynyttä sydäntä, joten ihmiskunta sotii tietämättä syytä.
Miksi minä olen yhä elossa?
Miksen haihdu pois?
Minun takiani.
- Pöö! - Mitä?
Maestro, Tohtori.
Se taisit olla sinä vuonna 1963.
Söpöliini.
Astuit yhdestä ajasta toiseen
kuin herra Aika,
joka sai isäni ansaan ja sitoi hänet suolaan.
- Vai kuinka? - Olet Leluntekijän lapsi.
Ansaiset kiitokseni, Tohtori.
Isi kohteli minua huonosti.
Isi oli julma
Isi oli ankara
Isi isitteli minua
Ja se riittikin
Jos hän oli elävä peli, sinä lienet itse musiikin ydin.
Mutta miksi? Olet tuhonnut maailman.
Musiikki on poissa. Ei se ole voitto.
Ei poissa!
Kultaseni, hys!
Tuo on ydintalven ääni.
Kaikista puhtainta musiikkia.
Eolisia ääniä.
Musiikkia, johon ei tarvita ihmisiä.
Jokainen laulamatta jäänyt laulu ruokkii minua.
Minä vahvistun entisestään,
kunnes yletän kurkottamaan ja varastan taivaankappaleiden musiikin.
Silloin universumi lakkaa pyörimästä.
Se laulaa itkuvirttä mollissa.
Eoliset äänet soivat kaikkialla luomakunnassa.
Ja siitä itkuvirrestä tulee paras sinfoniani.
Ja kaikki elämä on hävitetty.
Lähden soolouralle.
Miten pääsit tähän maailmaan?
- Silloinhan kertoisin sinulle, muru. - Ei, muru!
Sinun isäsi laati reilun pelin säännöt.
Hän ei ikimaailmassa huijaisi.
Minulla on oikeus tietää.
Nero.
Eräs hupsu mies löysi kadonneen soinnun.
Eli jokin toinen sävelyhdistelmä karkottaa sinut.
Sanoin "nero".
Saatat toki olla älykäs ja seksikäs.
Ja
"aika vänkyrä".
Mutta että nero? Voi kultsi, tuskinpa.
Mitä sinä teet?
Kaikki resonoi, Tohtori-kulta.
Jokainen atomi hymisee.
Ja kaikki, mikä soittaa sävelen, on minun.
Laula mukana, Tohtori.
Kaikki yhdessä!
- Mitä nyt? - Maestro!
Hän hallitsee TARDISta.
Mutta minä sanon, ei koskaan. Ei ikinä!
Ruby!
- Lennämmekö me? - Juuri ja juuri.
Voin ainoastaan viedä meidät takaisin vuoteen 1963.
Missä Maestro on?
Säveltämässä.
Seuraava kappale voi olla tappava.
Olen pahoillani.
Älä vihaa minua.
No niin. Tule, mennään.
Outoa.
- Rikoitko sen? - En.
En, tuo on jotain muuta.
Okei.
Selvä.
Äänitetään ääniruuvimeisseliin oikea sävelmä, jotta voimme käyttää sitä aseena.
- Ei, ei. - Okei.
Etsitään karkotusnuotit.
John Lennonin kitara!
Tämä lienee hyvä alku.
No niin.
Mutta eikö sinun pitäisi olla nero?
Ei millään pahalla, mutta musiikillinen nero.
Toisinaan nerous on vain kovaa työtä.
Etsitäänpä oikeat sävelet.
Hetkinen.
Erilaisia sävelmiä on 66 miljarditriljoonaa, mutta...
Ei, odota nyt.
Kuuletko tuon musiikin?
- Ei, Tohtori! - Luulin, että se oli ei-diegeettistä.
Ei, älä!
Tohtori!
Ei, ei!
Tohtori!
Odota, ei, ei!
Laske hänet alas!
Et voi huijata minua kahdesti, kultsi!
Taistele minua vastaan! Jätä hänet rauhaan.
Hän on ainoa jäljellä oleva ihminen, jonka sydämessä on musiikkia!
Hän soittaa lemmenkipeitä lauluja sydänsuruisille lesboille,
ja siksi alan himoita
hänen herkullisia laulujaan.
Anna minun mennä!
Juuri niin, nätti tyttö. Laula!
Maestro. Rukoilen sinua, voisitko...
Mitä?
- Tuo on väärin. - Mitä tarkoitat?
Salainen laulu on kätketty syvälle hänen sieluunsa.
Mikä se on?
Mitä?
Ruby.
Mitä tämä on?
Joulu.
Tämä musiikki soi sinä yönä, jona hän syntyi.
Miten laululla voi olla näin paljon valtaa?
Samanlaista valtaa, kuin hänellä?
- Kenellä? - Vanhimmalla.
Ei hän voinut olla paikalla, kun tyttö syntyi.
Mitä varten?
- Miksi, miksi? - Kuka siellä oli?
Riittää.
- Oletko kunnossa? - Joo.
- Sainpas. - Okei.
- Mikä se oli, mitä tapahtui? - Kaikki on hyvin.
Tämä olento on hyvin väärä.
Ja tämä on hyvin, hyvin oikein.
Tiedätkö, mikä tämä on?
Tämä on kuuluisa Abbey Roadin piano.
Tätä kutsutaan rouva Millsin pianoksi.
Hän vasta oli nainen. Koimme yhdessä kaikenlaista.
Tämä on sama piano, jolla The Beatles soittaa suurimmat hittinsä.
"Penny Lane" ja "Lady Madonna" syntyivät tällä.
Tiedän, että tässä pianossa soi
tarpeeksi potentiaalia, joka lähettää sinut takaisin helvettiin.
Musiikkitaistelu.
Siitä vain.
Tee se.
Löydätkö sen?
Löydätkö kadonneen soinnun?
Oletko tarpeeksi nero?
En koskaan kutsuisi itseäni neroksi.
Olen kuitenkin elänyt ja rakastanut.
Ja hymyilen tällä tavalla vain siksi, että olen menettänyt paljon.
Olen kokenut kaiken. Joka ikisen asian.
Ja jos musiikki kumpuaa sieltä,
löydän soinnun, joka karkottaa sinut.
Vielä yksi.
Vielä yksi lisää.
Vielä yksi.
Väärä sävel.
Maestro
Laulun aika.
Ruby, hae piano!
Anteeksi, kun olen tämmöinen harppu.
Ei, ei!
Sinä et ole mikään nero!
Haluan vain mennä kotiin.
Et voi tehdä sitä. Tarvitsemme sinua.
Miksi? Enhän minä osaa mitään.
En saa henkeä!
Ja sitten toinen.
Ja kolmas, neljäs ja viides.
Kun yhdistän ne, lopputulos tuntuu pyhimmältä asialta maan päällä.
Ei!
Voi ei!
Ei!
Se, joka odottaa, on melkein täällä!
Kuuntele.
Sieltä se tulee.
Kaikkialta!
Musiikki
SENSAATIOMAINEN UUSI LEVY
He tekevät musiikkia.
Koko kaupunki, koko maailma.
Aivan.
Varoitan sinua eräästä asiasta.
Tämä on vakava juttu.
Olen matkustanut ajan ja avaruuden halki ja oppinut sen,
että lopussa on aina jokin twisti.
Aina on jokin twisti
Lopussa on aina jokin twisti
Aina on jokin twisti
Lopussa on aina jokin twisti
Ystäväiseni, anna palaa vain
Koska aina
Niin, lopussa aina on jokin twisti
Meillä on bop, rock ja lindy hop,
On jive, beehive ja "Stayin' Alive"
On conga, salsa ja Big Bopper
Valssi ja smalssit Eikä virhepisteitä jaeta
Aina on jokin twisti
Lopussa on aina jokin twisti
Aina on jokin twisti Lopussa on aina jokin twisti
Teeskennellään ja jotenkin pärjätään
Koska aina
Lopussa on aina jokin twisti
Me ei olla Liverpoolin tolloja
Koska lopussa on aina twisti
Sanoin aina, että kaikki päättyy twistiin
Sitä ei voi missata
Tanssi on mahtavaa Koska tiedämme, mikä on parasta
Me ollaan fiksut likat luoteesta
Laula mukana, jos twistaat Laula mukana, jos suutelet sumua
Tää on erityinen tanssi ja olet mukana
Koska aina on twisti
Lopussa on aina jokin twisti
En voi puolustaa aikeitasi
Tää laulu ei lopu koskaan
Koska aina
Lopussa on aina jokin twisti
ENSI JAKSOSSA
-Missä me olemme? - Keskellä sotaa.
Yksikin väärä liike, ja pum.
Tohtori!
Käännös: Alma von Creutlein