Prvá je nota.
Potom motív.
A nakoniec melódia.
Toto Beethoven napísal, keď zistil, že prestáva počuť.
Vložil sem svoj hnev a zúrivosť,
čím vytvoril niečo nádherné.
Nudím vás, Henry?
Znie to staromódne. Nezahráte niečo zaujímavejšie, pane?
Toto by sa vám mohlo páčiť.
Takzvaný Diablov akord.
Povedzte mi o ňom.
Cirkev ho v stredoveku zakázala. Vraj dokáže vyslobodiť diabla.
Máte z toho husiu kožu, čo?
Technicky sa nazýva tritón, ale stačí trochu kontextu a...
Kriste. Vyľakal som sa.
Čože?
Kto si zo mňa strieľa?
- Henry, odstúpte od neho. - Nich.
- Prosím? - Ja.
- Čo? - Som oni.
- Ako oni? - „Nakoni?“
Radi ťa opäť vidíme, krpec.
Vy sa poznáte?
Je to môj tato.
To sú mi hlúposti.
- Nevideli ste moje meno, pane. - Ale čoby, videl.
Henry... Aký Henry?
„Henry Arbinger.“ Tak.
HENRY ARBINGER
POSOL
Posol.
Považuj ho za moju predohru.
A jeho skladba skončila.
Kto ste?
Moja notácia je Maestro.
Ale čo ste zač?
Som...
...hudba.
A vy, pán Timothy Drake, vy ste génius.
Nepreháňajte.
Ste najväčší skladateľ všetkých čias.
Podarilo sa vám nájsť stratený akord.
Ale je to také smutné, Timothy.
Nikdy ste nemali šťastie.
Nepodarilo sa vám preraziť.
Veru nie.
Máte pravdu. Nik ma nedokázal pochopiť.
Dusíte a tlmíte v sebe toľko melódií.
Toľko skladieb, ktoré ste nikdy nezahrali, všetky tam niekde číhajú.
Tlčú vám omotané okolo srdca.
Idú vám ho uškrtiť.
Mám ich vyslobodiť?
To by sa mi páčilo.
Hudba, Maestro, prosím.
Začíname.
PÁN ČASU
DIABLOV AKORD
Chcem vidieť,
ako Beatles nahrávajú svoj prvý album.
- Vážne? - Pýtal si sa.
Ak môžem ísť naozaj kdekoľvek, tak tam, lebo mama mala priateľku Claire.
Zbožňovala som ju a ona milovala platne.
Od Beatles mala všetky, vždy sme si ich po škole púšťali.
Mala som desať.
Mali sme Revolver, White Album...
Takže ak môžem ísť kamkoľvek, chcem ísť tam.
To je špica.
Fakt si to myslíš?
Každý chce ísť na Titanic.
Či na Mars alebo do Betlehemu.
Ale Beatles!
Prečo som nikdy nešiel za nimi?
Ide sa!
11. február 1963.
Neverím. Fakt?
Počkať, počkať, počkať.
V šesťdesiatych rokoch mám nosiť toto?
Dobrý postreh.
Niekde tu mám kozačky.
- Mám ceruzku na oči! - Ceruzku!
Chcem natupírovaný drdol!
Mám celú hŕbu parochní.
Rok 1963.
Paráda!
Neverím!
Presne ako z albumu!
To sa mi snáď sníva!
- Pozri na autá. - Fakt super!
Štúdiá na Abbey Road!
Ešte sa tak nevolajú.
Sme v roku 1963, takže Nahrávacie štúdiá EMI.
A ako sa dostaneme dnu?
Nespýtajú sa, kto sme?
Dobrý. Janet vravela, že vás máme vystriedať.
Dobre, ďakujem, to je od vás milé.
Všade je nejaká Janet. A každý chce šálku čaju.
Perfektné.
NAHRÁVACIE ŠTÚDIO
Dobré ráno.
Šálku čaju?
Hej, ale silnú. Dva cukry.
Páni, dáte si niečo?
Ja som v pohode. Možno neskôr niečo silnejšie.
- Ty, John? - Moja reč, Paul.
Aby sa mi dobre spalo.
Hraj ako doteraz a všetci zaspíme.
Dobre. Začneme ešte raz.
V refréne bez harmónií, začnite zhurta.
Rozkaz, šéf.
Švihni si, George. Máme len sedem libier za deň.
- Veľa šťastia. - Vďaka.
Spúšťam nahrávanie.
A tri, dva, jeden.
Mám psíka Volá sa Fred
Môj psík žije A nemá vred
Psíka mám rád A on mňa tiež
Nemám mačku Iba psíka
Môj psík, môj psík, môj psík Mám fajn psíka
Mám ho rád
Je to môj psík Nie tvoj psík
Ak chceš psíka Kúp si vlastného
Zdravím, iba sme doniesli čaj.
Dobre.
Začnime druhým refrénom. Zahráme posledné štyri takty verša.
Drž sa, Cilla.
Nesklam ma, Cilla.
A raz, dva, tri.
Ja ťa ľúbim Ty ľúbiš mňa
Sme dvaja Nie traja
Lebo ma ľúbiš A ja ľúbim teba
Sme dosť šťastní Aspoň myslím
Možno
Ále, Cilla.
Nás si nevšímajte.
Spúšťame nahrávanie.
Pozri na nich.
Je to tu bez života.
Nik si nehmká, nik si nepíska.
Nik nepodupkáva nohou.
Ja tomu nerozumiem.
Hudba nie je...
Nemôžeš ju stratiť, ukradnúť či zničiť.
Je prirodzená.
Stačí, aby vietor zasvišťal cez stromy.
Hovorí sa tomu aiolské tóny.
Hudba...
Hudba je najvyššia forma myslenia. Keď ju ľuďom vezmeš...
CHRUŠČOV HROZÍ FÍNSKU
Fínsku? To sa nikdy nestalo.
Ak hudba zanikla, všetko sa zmenilo.
Celé ľudstvo nabralo iný smer.
Čo s tým urobíme?
Ber si Lennona. Ja McCartneyho.
Zisti, čo sa stalo a kedy.
Dve šálky čaju, nech sa páči.
Bude to pol koruny. Ďakujem.
Koľko?
- Neslýchané. - Neslýchané.
Berte alebo nechajte tak.
To je zdieranie.
To som ja. Margaret Lockwoodová z Pôvabnej vrahyne.
To bola ale žena.
Urastená.
Prepáčte. Paul, počkajte.
Môžem na slovíčko?
Mám pre vás čaj. Posiela ma pán Epstein.
Dobre.
Vy píšete texty, však?
Nie sú nič moc, čo?
Nie. Nie.
Skvelé.
Výborne. Tak to má byť.
Nie ako v minulosti, keď sme mali valčíky a fandangá.
Ale valčíky existovali.
Kedy sa prestali hrať?
Čo ja viem, dávno. V 20. či 30. rokoch?
Prečo? Čo sa stalo?
Dostali sme rozum.
Toto je už naša labutia pieseň.
Privyrobím si z lacných odrhovačiek, usadím sa a nájdem si ozajstnú prácu.
Spievať je hanba.
Dokončíme album, vrátime sa do Liverpoolu a na všetko zabudneme.
To predsa nemôžete.
Potrebujeme vás.
Načo? Veď ja nič neviem.
Ale, Paul, keď ste niekedy niekde sám,
nenapadne vám, že predsa existujú aj lepšie piesne?
Piesne, ktoré vás povzbudia,
rozžialia a povznesú.
Piesne, ktoré sa vám ukrývajú niekde vzadu v mysli.
Odkiaľ to viete?
Chcem ísť domov.
Zabudnúť na toto.
Dať si čaj a ležať v posteli s vlastnou ženou.
Nič viac nechcem.
Prečo sa teda budím s plačom?
Občas mi večer napadá taká myšlienka.
Je veľmi vzdialená, ale podobá sa na notu.
Jednu jedinú notu.
A potom príde druhá.
A tretia, štvrtá a piata.
Zložíte ich dokopy a máte pocit, že ste stvorili čosi posvätné.
Napríklad G, potom E.
A možno zasa G, dvakrát.
A potom C.
A keď k ním priradíte slová, slová rovno od srdca...
Tak veľmi ťa ľúbim
Nemrhajte mojím časom.
Viete, čo si myslím o vašich nápadoch? Sú nechutné. Vy ste nechutný.
Čo sa to stalo?
To je ono, Vinnie, len pomaly.
Správajte sa k nemu ako k drahému porcelánu.
Pomaly, páni. Neobúchajte ho.
Dobre, poďme hore.
Bez hudby isto zmizol aj tanec.
Už nikto netancuje.
Dá sa tancovať bez hudby?
Dá, ale chcela by si?
A zamysli sa, Ruby. Už neexistujú ľúbostné piesne.
Božemôj!
Na celom svete nie sú ľúbostné piesne.
Starý dobrý Londýn!
To je smog? Zbavili sa ho predsa v 50. rokoch.
V roku 1962 bol ozaj silný smog, ale toto?
Je to ako zatmenie.
Akoby sa svet zatemnil.
Tam žijem.
- Čo prosím? - Tam žijem.
- Kde? - V Shoreditchi.
Teraz som tam.
Dobre, začni ešte raz.
V minulosti, práve teraz, žijem na mieste Totter's Lane.
V roku 1963 stojí TARDIS na smetisku, žijem tam s vnučkou Susan.
- Je ti niečo? - S kým?
- S vnučkou. - Susan?
Mohli by sme sa ísť pozrieť, ale časové línie.
- Ty máš deti? - Mal som.
Budem mať.
S Pánmi času je to komplikované.
Ale máš vnučku?
Akože teraz? V našej minulosti? V mojej.
- Kde je? - Neviem.
Ako to, že nevieš?
Pánov času vyvraždili.
Genocída preletela časopriestorom ako veľký bunkový výbuch.
- Možno zabila aj ju. - Doktor. Bože.
Hotovo, Doktorko.
Ahoj, Vinnie!
Ďakujem veľmi pekne.
Poď.
S trochou šťastia už za súmraku spievate.
Neznášam pospevovanie a všetky tie otravné piesne.
Tak nič.
Nech sa páči, moja.
Kdeže.
Nehrám ktovieako.
Ale hráš, zlatíčko. Videl som ťa.
23. decembra. V King's Arms. Začínali ste s „One More Sleep“?
Neverím, že si tam bol.
Všetko od teba vedie k Vianociam, čo?
Musíš zahrať.
Ale načo?
Tu a teraz si ty, Ruby Sundayová, jediná hudba na svete.
Uvidíme, čo sa stane, keď na svet vrátiš hudbu.
Hneď som pokojnejšia.
Dobre.
Napísala som ju pre kamarátku Trudy, keď jej dievča zlomilo srdce.
Nie!
Zvonili ste?
To bol chichot!
- Skry sa! - Čože?
Musíme sa skryť!
Ty sa neskrývaš!
S týmto sa nedá bojovať.
Dobre.
Počuli sme hudbu!
Kde sa skrývaš?
Kto hral na klavíri?
V refréne starovekých piesní nás nazývajú...
Maestro.
A kto...
...si ty?
Lebo sme počuli hudbu.
A hudba...
...je naša!
Čože?
Zvuk a obraz.
Hudba.
Ono sa to skrývalo v klavíri?
- Ako je to možné? - Dobre.
- Klavír by nefungoval. - Fajn, fajn, fajn.
Dobre.
Desíš ma.
Musí byť súčasťou Panteónu.
Bože.
Ruby, existujú...
Mocné bytosti spoza vesmíru.
Keď sme sa prvýkrát stretli, spomenul som Hračkára.
Jeho porážka si vyžiadala veľkú daň.
- Roztrhala ma. - Ale prežil si.
Doslova mi roztrhla dušu na dve.
Také niečo znovu neprežijem.
Hračkár povedal...
Varoval ma.
Povedal: „Moje légie prichádzajú.“
- Spomínal príchod légií. - Ale dokázal si sonickým stíšiť hluk.
- Vyšlo ti to. - Hej.
Jeden trik. Raz. Bohovia ti viac nedarujú.
- Čo teda spravíme? - Neviem.
Netuším, Ruby. O to ide.
- Ja neviem. - Ale ty vždy vieš.
Neviem.
Naposledy som mal šťastie, chytil som loptičku. Jeden trik. Raz.
Ale táto bytosť kradne hudbu.
Ako je...
Ako je to možné...
Prepáč.
Ale sila týchto stvorení je obrovská,
môžu so sebou stiahnuť celý svet.
Doktor.
Myslí ti to.
To viem.
Ale mám pre teba novinku.
Svet neskončil v roku 1963.
- Jasné. - Nie, naozaj.
Sama som živým dôkazom.
Narodila som sa v roku 2004 a poznala som Beyoncé a Sama Fendera,
pozerala Let's Dance, tancovala step, rave a...
Mama babke na Vianoce spieva „Danny Boy“, keď sa opije.
Nechápeš to, Doktor?
Hudba existuje.
Poď so mnou.
Ktorý rok je tvoj domov? Z ktorého času si?
Jún 2024?
Už mám v tom chaos, ale áno.
Jún? Júl?
Podarilo sa? Sme naspäť?
Si doma, v roku 2024.
Tomuto sa snažíme zabrániť.
Toto nie je skutočné.
Toto je...
- Je to ako paralelný vesmír. - Tvoj čas.
Takto bude vyzerať tvoj domov, ak Maestra nezastavíme.
Kde je moja mama?
Bez hudby ľudstvo zatrpkne.
Keď si nemáte ako vyliať zlomené srdce, začnú vojny, ani neviete prečo.
Ako teda, že som stále nažive?
Prečo som nezmizla?
Kvôli mne.
- Bu! - Čože?
Maestro, som Doktor.
To vás počuli v roku 1963, že?
Fešáčik.
Prešiel si z jedného času do druhého,
ako Temporálny lord,
ktorý uväznil môjho otca a sputnal ho v soli.
- Áno? - Dieťa Hračkára?
Mali by sme sa ti poďakovať, Doktor.
Tato bol na nás veľmi zlý.
Tato prísnu ruku mal Tato nás vždy hnal
Tato nás stvoril A pri tom mal zostať
On zosobňoval hru a vy podstatu hudby, že?
Ale načo zničiť svet?
Hudba zanikla. To je víťazstvo?
Nezanikla.
Počúvaj, chrobáčik!
Hudba jadrovej zimy.
Najčistejšia hudba vo vesmíre.
Aiolské tóny.
Hudba bez potreby ľudí.
A kŕmime sa každou nezaspievanou piesňou.
Naša moc rastie a rastie.
Až kým sa nebudeme môcť načiahnuť a ukradnúť hudbu planét.
Potom sa vesmír prestane točiť.
Zakvíli v molovej stupnici.
Aiolské tóny naprieč celým stvorením.
A ten nárek zloží našu najveľkolepejšiu symfóniu.
Keď vyhasne všetok život.
Sólo kariéra.
Kto vás vpustil do tohto sveta?
Neprezrádzame, fešák.
Nie, mojko!
Váš otec dbal na férové pravidlá!
Určite by nikdy nepodvádzal.
Takže mám právo to vedieť.
Génius.
Osamotený hlupák, ktorý našiel stratený akord.
A vyženie vás iná kombinácia nôt, áno?
Vravím: „Génius.“
A ty možno si bystrý.
A sexy.
A...
„Časy-špásy.“
Ale génius?
Zlatíčko, to ťažko.
Čo sa deje?
Rezonuje všetko, Doktor môj.
Každý atóm hmká.
A všetko, čo vydáva hudbu, je naše.
Pridaj sa, Doktor.
Všetci spoločne!
- Čo je? Čo sa de... - Maestro!
Ovládajú TARDIS.
Ale ja to odmietam.
Nikdy!
Ruby!
- Letíme? - Len tak-tak, ale...
Môžeme ísť len naspäť do roku 1963.
A čo Maestro?
Komponujú.
A nový motív môže byť smrtiaci.
Prepáč.
Veľmi ma to mrzí.
Nehnevaj sa.
Fajn, ideme.
Ideme.
Tak poď už.
Čudné.
- Pokazil si ju? - Nie.
Nie. To je čosi iné.
Fajn.
Dobre.
Ak na sonický nahráme správny motív, môžeme ho použiť ako zbraň.
- Jasné. - Hej?
- Nie. - Dobre.
Musíme nájsť noty vykázania.
Gitara Johna Lennona!
Dobrý začiatok.
Fajn.
A nemusíš byť predsa génius?
Nič v zlom, myslím hudobný génius.
Niekedy stačí tvrdá drina.
Hej?
Ak nájdem správne noty.
Počkaj chvíľu.
Existuje 66 miliárd triliónov rôznych motívov, ale...
Nie, počkaj chvíľu.
Počuješ to? Tú hudbu?
Nie! Doktor!
To nie je scénická hudba?
Nie, pustite ma...
Doktor!
Nie!
Doktor!
Počkaj! Nie!
Pustite ju!
Dvakrát nás neokabátiš, zlatko!
Tak bojujte so mnou!
Ju pustite!
Ale je posledný preživší človek, ktorý má v srdci hudbu!
Hráva smutné piesne pre lesbičky so zlomeným srdcom.
Z toho sa nám zbiehajú sliny.
Po tých chutnučkých piesňach.
Pustite ma!
Presne tak, krásavica! Spievaj!
Maestro.
Maestro, prosím. Len...
Čo?
Niečo nesedí.
Ako to myslíte?
Hlboko v duši ukrýva tajnú pieseň.
Čo je to?
Čo?
Ruby.
Čo je to?
Vianoce.
Hudba, ktorá hrala, keď sa narodila.
Ako môže mať pieseň takú moc?
A moc ako on?
- Ako kto? - Najstarší.
V tú noc, keď sa narodila, tam predsa nemohol byť.
Načo?
- Načo? - Kto tam bol?
Stačilo.
- Si celá? - Hej.
- Mám ťa. - Fajn.
- Čo sa to stalo? - Už je dobre, to je hlavné.
Toto stvorenie je veľmi chybné.
A toto je veľmi, veľmi správne.
Viete, čo to je?
Slávny klavír z Abbey Road.
Volajú ho klavír pani Millsovej.
Riadna nezbednica. S pani Millsovou sme si toho zažili.
Ale na tomto klavíri Beatles zloží svoje najväčšie hity.
„Penny Lane.“
„Lady Madonna.“ Všetko na ňom.
Takže viem, že tento klavír
srší potenciálom, aby vás poslal späť do pekiel.
Hudobný súboj.
Tak do toho.
Páči sa.
Nájdeš ho?
Stratený akord?
Si dostatočný génius?
Tak by som sa nikdy nenazval.
Ale žil som a miloval som.
A usmievam sa len preto, lebo som toho toľko stratil.
Zažil som si všetko.
Všetučko.
A ak hudba vychádza práve odtiaľ...
Nájdem akord, ktorý vás vyženie.
Ešte jedna.
Posledná.
Jediná.
Falošná nota.
Maestro
Zaspievame si.
Ruby, bež po klavír!
Prepáč, že ťa naťahujem ako strunu.
Nie.
Od génia máš ďaleko!
Chcem len ísť domov.
To predsa nemôžete. Potrebujeme vás.
Načo? Veď ja nič neviem.
Nemôžem dýchať!
A potom druhá.
A tretia a štvrtá a piata.
Zložíte ich dokopy a máte pocit, že ste stvorili čosi posvätné.
Nie
Nie!
Ten, ktorý čaká, je takmer tu!
Dobre počúvaj.
Už to ide.
Všade!
Hudba
Figaro, Figaro, Figaro, Figaro
CHRIS WAITES A KOLEDNÍCI
Tvoria hudbu.
Celé mesto. Celý svet.
Áno.
Ale musím ťa varovať, Ruby.
A je to veľmi vážne.
Musím ti povedať, že v žiadnom z mojich dobrodružstiev v časopriestore
nesmie na konci chýbať zvrat.
Nesmie chýbať zvrat Nesmie chýbať zvrat
Na konci nechýba zvrat
Nesmie chýbať zvrat Nesmie chýbať zvrat
Na konci nechýba zvrat
Krok sem, krok tam Poskoč, otoč
Lebo nesmie Nikdy nesmie
Áno, na konci nesmie chýbať zvrat
Hej! Hej, hej!
Džezový bop A náš rock a aj Lindy Hop
Rýchly jive, beehive A aj „Stayin' Alive“
Conga a latino salsa A skvelý Big Bopper
Valčík a slaďák A tak nikto nestráda
Nesmie chýbať zvrat Nesmie chýbať zvrat
Na konci nechýba zvrat
Nesmie chýbať zvrat Nesmie chýbať zvrat
Na konci nechýba zvrat
Vľavo, vpravo, Nadol, otoč sa a skoč
Lebo nechýba Nikdy nechýba
Áno, na konci nechýba zvrat
Na konci nechýba zvrat
V Liverpoole sa nám žije
Lebo na konci nechýba zvrat
Na konci treba sa pozvŕtať
A nie stále zo sveta zúfať
Tanec s nami Ti isto dobre spraví
To ti každá miestna poradí
Na konci nechýba Na konci nechýba
Kroky sú fakt strašne ľahké A každý ich hravo zvládne
Všetko ťa naučíme Stačí prísť
Nesmie chýbať, nesmie
- Nechýba zvrat - Nesmie, nesmie
Nikdy, nikdy
Nesmie, nesmie Nesmie, nesmie
Nesmie, nesmie, Nesmie, nesmie
Nesmie, nesmie
Na konci nesmie chýbať zvrat
Znovu, na konci nesmie chýbať zvrat
Čo chystáš, nikto netuší
Náš spev sa však nekončí
Nesmie chýbať
Nesmie chýbať záverečný zvrat
NABUDÚCE
- Kde to sme? - Uprostred vojny.
Jeden nesprávny pohyb a bum...
Doktor!
Preklad titulkov: Matej Laš