VOLVER - PALUU
Pane vaasiin kiviä, ettei se kaadu.
Kirottu tuuli! -Kiillota kirjaimet hyvin.
Onpa tässä kylässä leskiä! -Naiset elävät miehiä pitempään.
Paitsi äitiparka. -Äitiä onnisti.
Raimunda, älä sano noin! -Hän kuoli isän syliin -
ja rakasti tätä eniten maailmassa. -Paloi kuoliaaksi!
Tuskin on pahempaa kuolemaa.
He nukkuivat. Eivät edes tajunneet.
Silti, miten voit sanoa tuollaista!
Päivää, Agustina.
Päivää, Manola. -Päivää.
Vieläkö muuta, äiti? -Hoidan loput.
Voi tätä ilon päivää!
Onkos tämä Paula? Onpa hän kasvanut!
Anna suukko. -Tytöllä on isäsi silmät.
Mitä kuuluu? -Ei kovin hyvää.
Älä sano.
Tulin vilkaisemaan hautaani. Tällä tuulella se ei pysy puhtaana.
Onpa kaunis. -Sen hoitaminen rentouttaa.
Istun usein täällä iltahämäriin asti.
Täytyy lähteä Paula-tädin luo.
Käyttehän vielä ennen lähtöä? -Käydään!
Mitäs Pacolle kuuluu? -Hyvää, jäi Madridiin töihin.
Äiti, puhdistaako Agustina tosiaan oman hautansa?
Niin täällä on tapana.
Ostavat hautapaikan ja hoitavat sitä kuin toista kotiaan.
Ai kamala! -Niin on tapana.
Ajanko minä? -Aja.
Paula-täti!
Kuka siellä? -Raimunda!
Älä viivy kauan. -Älä hoputa.
Haluan ehtiä kotiin ennen pimeää.
Ole kiltti tädille, äläkä naura hänelle.
Talo tuoksuu yhä äidiltä.
Mitä kuuluu, täti?
Oletpa sinä laiha! Joko sinä synnytit?
14 vuotta sitten. -Niin se aika rientää!
Ketkäs ne tässä? -Sole ja minun Paulani.
Minun kaimani!
Ja Sole.
Mennäänkö ruokasaliin?
Aika hapannaama tuo Sole. -Täti!
...tuuli heitti kekäleitä pensaikkoon -
sytyttäen pahimman tulipalon 13 vuoteen.
Sammutanko? -En minä edes näe sitä.
Tuli on kamala asia. Tappoi isovanhempasi.
Mitä tulinkaan tekemään? -En tiedä, täti. Puhumaan?
Hakemaan syötävää? -Niin! Katso sieltä kaapista.
Ei tahdo enää koivet kantaa.
Vohveleita! Ihan kuin äidin tekemiä.
Mitäs hautuumaalla?
Kyllä äitinne nyt ilahtuu.
Kuurasitteko kiven kunnolla? -Kyllä.
Hän haluaa että se on puhdas.
Puhdistaisi itse, jos voisi. Vaan ei voi, raukkaparka.
Ei voi, ei.
Eikö näin isossa talossa ole yksinäistä? -Ei.
Menisitte johonkin hoitokotiin. -Täällä on hyvä olla.
Menen vessaan. -Mene vain.
Ette te voi asua yksin. Olen huolissani.
Miten selviätte aterioista?
Mainiosti. Agustina tuo leipää, äitinne laittaa ruuan -
ja kaupasta tuovat lisää. Pärjään oikein hyvin.
Oi miten ihanaa!
Katso, sinun nimesi ja kaikki.
Mennäänkö? -Mennään.
Täti, me lähdemme nyt. -Ei tahdo enää koivet kantaa...
Älkää nousko. -Pakkohan minun on!
Ensi kerralla otan tädin mukaani. -Niin, ensi kerralla.
Kunhan tulet, Raimunda.
Aika huteraa tuo liikkuminen on.
Hyvää jatkoa, täti.
Ajakaa varovasti! -Ajetaan, tätikulta!
Mennäänkö Agustinan luo?
Peremmälle!
No, kuinkas täti voi?
Huonosti. -Todella.
Avutonta se on. Miten lie pärjää. -Hyvin, kun saa olla sisällä.
Syö leivän päivässä -
rahat ovat valmiina kun menen. Mennään patiolle.
Hän on tosi huonona. Ei tiedä edes mikä vuosi on.
Puhuu äidistä niin kuin hän eläisi. -Hänelle äitinne ei olekaan kuollut.
Ei voi hyväksyä sitä. Istukaa hetkeksi.
Voisin maksaa, kun huolehdit hänestä.
Mitä turhia, mielellänihän minä. -Ottaisin hänet meille -
mutta pitäisi heittää ukko pihalle. Jotain tässä pitää tehdä.
Joka aamu kauppamatkalla koputan ikkunaan kunnes hän vastaa.
Pidän häntä silmällä. -Kiitos, Agustina.
Haluan ajatella, että joku tekee niin minun äidilleni -
missä hän sitten onkin.
Katso, miten moderni hän oli.
Kylän ainoa hippi.
Ja mitkä muovikorut.
Tosi siistit! -Parasta laatua.
Aina kun poltan tötsyt, ajattelen häntä.
Olet sinäkin esimerkkinä Paulalle!
Eikö hänestä ole kuulunut? -Ei. Kuin maa olisi niellyt.
Entä siskosi Brigida? -Jaa hän? On Madridissa.
Oikea roskaohjelmien kuningatar.
Äiti, saldoni on lopussa!
Hyvä, etpähän puhu koko ajan. -Voit lainata minun.
Joudut konkurssiin. -Ai, ei sitten.
Brigida on tehnyt niin monta ohjelmaa -
että voi ostaa asunnon Madridista. Tekee levynkin.
Hän on aina tykännyt laulaa. -Sinä myös.
Muistatko kun olit kolmentoista ja menitte lasten koelauluun?
Ihan tosi? En tiennytkään.
Isoäitisi idea. Hän keksi aina kaikkea.
Ehkä äitisi ei ole ilmestynyt kun ei halua tuhota siskosi uraa.
Äiti rakastaisi olla tv:ssä. Hän sekoaisi täysin.
Haluatteko? -Ei, ei...
Kasvatan itse. Upeita kasveja.
Ei, ei. Pitäisi varmaan lähteä.
Teitkö hänestä katoamisilmoituksen?
Brigidan mielestä ei ole syytä. Hän sanoo sen niin usein tv:ssä.
Pitää se silti ilmoittaa poliisille. -No, enpä tiedä.
Vaikka on hän häipynyt kotoa ennenkin.
Ei näin pitkäksi aikaa.
Yli kälme ja puoli vuotta. -Älä luovu toivosta.
Ja huolehdi itsestäsi, näytät kurjalta.
Upea tämä oleanteri. -Ei tullut kirvoja tänä vuonna.
Ruokahalu on mennyt. -Tötsyjen takia.
Ilman niitä en söisi lainkaan.
Sinulla on isäsi silmät.
Tötsyistä tulee pieni nälkä ja hyvä olo.
Turvallista matkaa!
Arvaa mitä näin siellä veskin vieressä?
No mitä?
Kuntopyörän. -Ai kamala!
Mitä täti pyörällä, kun ei edes kävele?
Taitaa.***tÄosiaan olla päästään vialla. -Alä puhu tädistäsi noin.
Ei edes tuntenut meitä. -Tuulesta se johtuu.
Tämä kirottu itätuuli panee ihmiset sekaisin.
Tosi hyviä ne vohvelit.
Miten hän niitä tekee, kun ei näe mitään?
Hei, Regina.
Töihin menossa? -Pakko mennä.
Ota tyttö kyytiin. -Minne matka?
Klubille. Heitä vaikka keskustaan.
Selvä. -Kiitos.
Nähdään.
Hei, isä. -Hei.
No, oliko hauskaa?
Ai hautuumaalla? Just joo.
Juhlitkos sinä täällä? -Ai miten niin?
Paula, istu kunnolla. Jalat yhteen!
Tuotko yhden kaljan?
Älä unta nää.
Tuo nyt, hei.
Eikö se jo riitä? Huomenna on työpäivä.
Vapaapäivä, ja sitä seuraava myös. -Miten niin?
Sain kenkää. -Odota hetki.
Herra isä!
Pitää ottaa sunnuntaiksikin töitä.
Kyllä minä hommaan töitä, mutta anna katsoa matsi rauhassa.
Matseista viis, sanon kaapeli-tv:n irti.
Ollaan köyhiä ja eletään sen mukaan.
Paula, lopeta se puhelu!
Täällä on ruokaa, jos kelpaa.
Oletko suutuksissa? -En. Täti vaan huolestuttaa.
Ei hyvältä näytä. Ei edes tuntenut Paulaa ja Solea.
Ihme että hän pärjää. -Pärjää kuitenkin.
Paco, anna olla.
Mikä nyt on? -Olen poikki, ja on aikainen herätys.
Minähän se panen.
Senkin elostelija!
Älä hauku siinä. -Anteeksi.
Mitä sinä täällä?
Odotan sinua. -Minkä takia?
Yritin soittaa, että toisit leipää.
Et tainnut ostaa? -En.
Olet läpimärkä. Kauanko olet ollut ulkona?
Jonkun aikaa.
Olitko jossain ystävien kanssa? -En. En ollut missään.
Mikset vastannut puhelimeen?
Mitä nyt?
Onko jotain sattunut?
Mikä on, kerro!
Missä isäsi on?
Se on...
Missä?
Keittiössä.
Mitä tapahtui?
Olin keittiössä, selin isään -
ja yhtäkkiä se kävi käsiksi.
Oli humalassa. Kysyin mitä se tekee ja se sanoi ettei se ole mun isä.
Työnsin sen pois.
Mutta se nousi ja puristi syliinsä.
Työnsin uudestaan.
Se avasi housunsa.
Hoki ettei se ole väärin ja että se ei ole mun isä.
Otin laatikosta veitsen ja uhkasin sitä -
pelottelin vaan.
Se ei uskonut.
Sanoi etten uskalla -
ja kävi päälle.
Mitä aiot tehdä, äiti?
En tiedä.
Vaihda vaatteet, saat vielä keuhkotaudin.
Muista: minä tapoin hänet, etkä nähnyt mitään, kun olit ulkona.
Muista se.
Älä avaa! -Kukahan se on?
En tiedä. Mene huoneeseesi.
Raimunda, minä täällä, Emilio.
Tullaan!
Hei vaan. -Tiedän että on myöhä, mutta lähden Barcelonaan.
Tässä ravintolan avaimet, jos jotakuta vaikka kiinnostaa.
En taida olla juurikaan kotona.
Eikös Paco ole aina paikalla? -Paco...
Sai viimein töitä, aloittaa heti huomenissa.
Oletko satuttanut itsesi? -Naistenvaivoja vaan.
Toisaalta, nyt kun Paco on töissä, minulla on enemmän vapaa-aikaa.
Anna vaan ne avaimet. -Siinä.
Veljeni kotinumero. Ja minun kännykän.
Lähdetkö huomenna? -Heti aamusta.
Mitäs pyydät? Tykkään ravintolastasi.
Harmi ettet omistajasta. -Emilio, älä...
5 miljoonaa, mutta siitä voi neuvotella.
Sinua tulee ikävä. -Niin teitäkin.
Lykkyä tykö. -Kiitos.
Lähteekö Emilio? -Lähtee.
Mene huoneeseesi, Paula. -Haluan olla täällä.
Saat auttaa myöhemmin.
Älä vastaa!
Joku ystäväsi varmaan.
Vastaa ja sano ettet voi puhua.
Ei tähän aikaan soitella.
En voi puhua...
Mitä? Täällä Sole-täti. Anna äidillesi.
Se on Sole-täti. -Sano etten ehdi nyt.
Se ei ehdi nyt. -Anna äidillesi.
Äiti, tule nyt.
On iso kasa silitettävää ja olin lentokentällä töissä koko päivän.
Agustina soitti. Paula-täti on kuollut.
Milloin? -Vähän aikaa sitten.
Paula-täti on kuollut.
Meinasin juuri ottaa hänet tänne meille.
Raukka kuoli ypöyksin! -Älä itke.
Agustina sanoi, ettei mitään hätää.
Hän ja Killi laittavat tädin valmiiksi.
Täti oli järjestänyt kaiken. Arkku oli valittu ja maksut hoidettu.
Niin oli selväjärkinen loppuun asti.
En pääse hautajaisiin.
Olen tosi pahoillani, mutta en ehdi.
Et pääse? Mitä ihmisetkin sanovat!
En voi, en todellakaan.
Saat mennä yksin. -Enkä mene!
Mitä sinä puhut? Tiedät että pelkään kuolleita.
Ei sinun tarvitse nähdä tätiä. Sanon Agustinalle.
Mitä jos kysyvät sinusta? -Sano että olin sappileikkauksessa.
Käyn myöhemmin, nyt en mitenkään pääse.
En ymmärrä. Olit tädille niin rakas.
Ja hän minulle.
Selitän vielä joskus, Sole, ja silloin sekoat.
Sekoan jo nyt. -Ota rauhoittava, minäkin otan.
Ja mene sinne heti aamusta. Jooko? -Hyvä on.
Ovi!
Odota!
Pysy siinä ja pidä vahtia.
Toivottavasti paikka on ennallaan.
Ei yhtään lähemmäs!
Anteeksi.
Mitä asiaa?
Onko ravintola auki?
Miten niin? Autatko vähän.
Olemme kuvaamassa elokuvaa, ja etsin meille ruokapaikkaa.
Onko täällä lähistöllä ravintolaa?
Montako teitä on? -25 ja 5... 30.
Auta vähän.
Minä voin hoitaa sen. Suljemme tänään.
Eli ateria 30:lle. Mihin aikaan?
Lopetamme puoli neljältä, tässä lähellä.
Neljän maissa? -Selvä.
Ja paljonko..? -10 euroa per nenä.
Sopii hyvin.
Anteeksi että huusin. Säikähdin niin.
No, nähdään neljältä.
Kello on jo 10!
2 kiloa. -Vielä toiset kaksi.
Mitä perunat maksavat? -1,60 neljä kiloa.
Kahdeksan kiloa niitä.
Hei, Regina. -Onpa sinulla kantamista!
Teen ruuan 30:lle. Lainaatko 100 euroa?
Ostin viimeisillä ison palan possua. -Sehän sattui. Myy se minulle.
Se maksoi 10,80. Muuta ei ole. -Maksan huomenna. Myy nyt.
Hyvä on. Tuon sen heti. -Kiitti.
Rupean dieetille. -Hyvä juttu.
Hei Inés, kylästä tulossa? -Tulin eilen. Mitäs sinä?
Toitko verimakkaraa tai chorizoa? -Jo vain! Ihanaa verimakkaraa.
Anoppi tilaa ihan minua varten.
Tarvitsen kilon verran. -Miksi?
Laitan ruuan 30:lle.
Kenelle? -Kerron myöhemmin.
Myytkö? Maksan huomenna.
Mikäs siinä. -Kiitos.
Toitko mitään makeaa?
Suussasulavia pikkuleipiä!
Verensokerit ja kolesterolit korkealla -
ja ostelet pikkuleipiä! -Ainoa paheeni.
Kolme rasiaa. -Älä syö niitä.
Annanko pois? -Myy minulle.
Jos saan edes maistaa. -Kolme tai neljä, ei mahan täydeltä.
Tuo ne meille. -Minä tuon.
Kiitos. Hei sitten.
Kuka ottaa possua? Aivan ihanaa.
Otatko?
Possua? Tosi herkullista.
Agustina?
Sinäkö siellä, Agustina?
Soledad, tyttöseni.
Sole, minulla on asiaa.
Sole!
No niin, no niin. Rauhoitu, Sole.
Agustina... missä hän on?
Yläkerrassa, äidin huoneessa.
Talon paras huone.
Saadaan kunnon valvojaiset.
Kiitos, Agustina.
Tule, olemme pääsurijat.
Päivää. -Päivää.
Ja siskoparkasi joutui leikkaukseen. -Juuri pahimmoilleen.
Sanoi ettet halua nähdä vainajaa. Alä pelkää, ei ole pakko.
Hän on Vicentan tytär.
Annetaan hänen levätä hetki.
Tule, Sole. Tänne näin.
Oli myöhäinen ilta.
Katsoin ruuan jälkeen tv:tä.
Yhtäkkiä kuulin kun oveen koputettiin.
En ollut varma kuulinko oikein, mutta koputus toistui -
ja kysyin: "Kuka siellä?"
Ääni vastasi: "Agustina..."
En minä pelännyt.
Menin ulos, mutten nähnyt ketään.
Katsoin tätisi talolle päin, ja ovi näytti olevan auki.
lhmettelin sitä vähän ja menin sisälle.
Kutsuin tätiäsi, mutta hän ei vastannut.
Kuinkas olisi vastannut, raukkaparka.
Menin hänen huoneeseensa -
ja siellä hän makasi, hiljaa kuin pikkuinen lintu.
Hänen henkensä varoitti sinua.
Paulan henki vai sen toisen? -Jommankumman.
En nähnyt kuka se oli.
Mutta yhtä selvästi kuin minä nyt joku ilmoitti että Paula on kuollut.
Avasin oven mennäkseni sisään.
Tule, tule keittiöön.
Et ole tainnut syödä. -En.
En eilisillan jälkeen, mutta ei se mitään.
Niin arvelinkin.
Tämä tekee sinulle hyvää. -Älä enempää! Riittää jo.
Mitä ne naiset tarkoittivat?
Kunhan puhuivat. Tiedäthän sinä kylän ämmät.
He puhuivat äidistäni. -Jotkut sanovat nähneensä hänet.
Sanovat että hän tuli Paula-tätisi luo.
Eikö hän ole ilmestynyt sinulle? -Ei. Entä sinulle?
Ei, mutta sellaista tapahtuu. -Tiedän.
Isoisä-vainaa ilmestyi isoäidille.
Ensin hän pelästyi.
Syö pois!
Kysyi sitten, että mitä asiaa -
ja isoisän henki kertoi, että häneltä jäi lupaus täyttämättä.
Isoäiti hoiti asian, ja koko kylä meni mukaan hautuumaalle -
missä isoisä saisi levätä rauhassa. Eikä hän enää ilmestynyt.
Se ei ole pelkkää tarinaa. Olen kokenut sen.
Haluatko mennä tätisi taloon vaikka hakemaan jotain?
En, Raimunda tulee myöhemmin.
Kerro, että hyvin meni, ja koko kylän väki tuli. -Kerrotaan.
Häntä tulee niin ikävä!
Menehän nyt.
Päästä minut pois, Sole!
Päästä! Olen äitisi, en tee sinulle pahaa.
Äiti on kuollut.
Olet korkeintaan äidin haamu.
Vaikka niin, kunhan pääsen pois täältä.
Olen autosi takakontissa.
Kaikkea sinun päähäsi pälkähtää!
Soledad, tyttöseni, älä pelkää.
Olen sinun äitisi.
Etkö halaa minua, tyttöpieni?
Autahan vähän. Ota.
Tädin matkalaukku!
Mitä tässä on? -Vaatteita ja tädin arvotavaroita.
Piilotin nämä ennen naapurien tuloa.
Penkoivat kaiken, paitsi Agustina, mutta minä ehdin ensin.
Anna Agustinalle lahja, hän oli niin kiltti.
Kiltimpi kuin siskosi. Voi mikä meteli, kun hän ei tullut!
Olisit kuullut mitä Killi sanoi hänestä!
Onneksi sinä tulit.
Olen aivan poikki.
Jäätkö yöksi? -Toki. Minne muuallekaan menisin?
Ai kamala! Ei ihme että säikähdit.
Vieläkö sinulla on se pimeä kampaamo? -Siitä minä elän.
Onko tuo vierashuone? -On.
Huomenna haluan värin ja leikkauksen. Ja tummat lasit.
En halua kököttää neljän seinän sisällä.
Haluan päästä ulos.
Täällä minua ei tunneta. Kylällä en voisi mennä edes ovelle.
Pitää saada raitista ilmaa.
Jäätkö pitkäksi aikaa?
Joko heität minut ulos? -Kysyin vaan.
Viivyn sen mitä Luoja suo, jos sopii.
Sanot sitten, kun väsyt minuun.
Ei eronneelle naiselle ole parempaa seuraa kuin oma äiti.
Ellei sinulla sitten ole heilaa. -Ei ole, äiti.
Olen yksin, kuten aina. -Et enää.
Vastaa puhelimeen.
Joko olet kotona? -Jo.
Soitin Agustinalle. Kaikki meni kuulemma hyvin.
Kaikki kylältä tulivat.
Mietin teitä koko päivän. Halusin tulla.
Odota hetki, Sole. -300?
Entä juomat?
Talo tarjoaa. -Huomenna samaan aikaan.
Olivat tyytyväisiä. -Kiva kuulla.
Saisiko - vaikka lisämaksusta - vähän isommat annokset?
Huomenna syötte niin että peffanne halkeaa.
Nähdään sitten. -Huomiseen.
Anteeksi, Sole. -Teetkö ravintolahommiakin?
Joo, Emilion paikassa.
Herra isä! -Hän kyllästyi.
Mutta ei siinä kaikki: Paco jätti meidät.
Siksi en päässyt hautajaisiin. Oli riita päällä, kun soitit.
Arvasinhan minä.
Löikö hän? -Ei Paco ollut väkivaltainen.
Hän vaan lähti -
lopullisesti. -Kyllä hän vielä palaa.
Tuskin. -Miten voit olla varma?
Aavistanpahan vaan.
No, hei sitten. -Hei.
Ei ollut kellään meistä miesonnea. -Ei Raimundalla, eikä minulla.
Mutta sinä... -Mitä minusta?
Isä jumaloi sinua. Raimunda sanoi että sait kuolla rakkaimpasi syliin.
Siskosi ei ole paha, tahallaan.
Uskoin isääsi sokeasti, ja hän petti minua, hamaan loppuun asti!
Mitä ihmettä? -Aivan niin.
Olin hiljaa, en halunnut että tiedätte.
Mutta ei puhuta pahaa vainajista.
Ilmestyykö hän? -Toivottavasti ei.
Entä miehesi? -Mitä hänestä?
llmestyykö hän vielä? -Tuskin.
Ei ole kuulunut mitään pariin vuoteen.
Aina parempi, saadaan olla kahdestaan.
Mitä se possu maksoi..? -10,80.
Saat 3 euroa ekstraa. -Kiitoksia.
Ja maksan neljästä pikkuleipärasiasta.
Kiitos. -Ettet vaan luule että petkutan.
Voitteko auttaa? En jaksa itse.
Minne viet sen? -Ravintolaan.
Sinä kun tiedät muutoista, miten..?
Otatte kiinni ja kallistatte, vähäsen.
Muuten ei mahdu sisään. -Näinkö?
Nyt oikealle...
Ei näe mitään. -Minä opastan.
Varovasti, se kallistuu...
Ei mitään hoppua.
Ollaanko jo ovella? -Joo, ja hissi on tässä.
Hetki, sen pitää olla suorassa. -Otan tästä päästä.
Hyvin menee.
Herra isä, johan painaa! -Varovasti!
Tilaa hissi.
Näkevät, ettemme käytä pakasteita. Luomua ja tuoretta, joka päivä.
Sinne nurkkaan.
Entä toinen pakastin? -Rikki.
Alat siis hoitaa ravintolaa?
Ainakin kuvausten loppuun asti. Katsotaan sitten.
Olen mukana. Teen hyviä jälkiruokia. -Minä voin tulla illaksi baariin.
En tiedä illoista, mutta kiva kuulla. Ja kiitos.
Äiti...
Haluatko että teen vielä jotain?
Leikkaa hiukseni.
Tarkoitin että onko mitään, mitä eläessäsi jäi tekemättä -
ja miltä et saa sielunrauhaa?
Ainahan sitä jää jotain tekemättä tai huonolle tolalle, minultakin.
Mutten tiedä voiko niitä korjata.
Ja jos voikin, se on minun hommani.
Asiakkaat tulevat pian. Mitä tehdään?
Hoida heidät. Minä autan.
Et voi olla äitini. Minähän olen orpo.
Voin olla ulkomaalainen. -Mistä?
Dominikaanisesta tasavallasta? -Ei, niitä asuu täällä. Väärä aksentti.
Kiinalainen? Madrid on niitä täynnä. -Sinäkö kiinalainen!
Joku harvinaisempi.
Venäläinen!
Olenko enemmän Venäjältä kuin Kiinasta? -Olet.
Venäläiset ovat samanlaisia kuin me.
Ja mitä ikinä kuuletkin, pidä suusi kiinni.
Älä paljasta että ymmärrät meitä.
Näytän miten tehdään.
Makuuhuone: leikkaus, väri ja kuivaus. Tukan pesu täällä.
Jos on pitkä asiakas, nosta, jos lyhyt, laske.
Tämä pyyhe estää liukastumasta.
Ja pidä tämä täällä, koska ylhäällä se on hankala -
ja jos se on täällä, saan kumarrella ja telon selkäni.
Selkä minuakin vaivaa.
Shampoo on annosteltu. Istu alas.
Onko nyt hyvä? -On.
Vain yksi pyyhe, ettei asiakas tukehdu. -Tuttu tunne.
Ja sillä samalla pyyhkeellä kuivaat hiuksista enimmän veden pois.
Hieno systeemi. Olet fiksu tyttö.
Ei puhu espanjaa. Venäläinen. -Voi niitä raukkoja!
Otin hänet hyvää hyvyyttäni.
Näin hänen kerjäävän kadulla, ja tuli oma äiti mieleen.
Älä luota kaikkiin, etenkään venäläisiin. Kun on se mafia...
Käyttävät vielä hyväkseen.
Pannaanko raitoja? Käy istumaan.
Pesu, kyllä. Oli Venäjällä kampaajana.
Miten kommunikoitte? -Viittomalla. Hän ymmärtää kaiken, fiksu kun on.
Oppii hetkessä espanjaa. -Niin kuin ne venäläismallitkin.
Venäjältä? -Venäjä.
Vesi... ei kuuma... ei kylmä.
Hyvä.
Hei. -Hei vaan.
Huomenna on vapaapäivä.
Sitten meilläkin on. Lepo tekee hyvää.
Lopetamme ensi viikolla. Haluamme pitää päättäjäiset täällä.
Hienoa. Pöytiintarjoilu vai buffetti? -Buffetti käy hyvin.
Ja terassi vain meille. -Järjestyy.
Älä katso noin, hermostuttaa.
Samoin.
Mene juomaan jotain, teen töitä.
Hän on ollut outo kylästä tulosta asti.
Jos hän kysyy Pacosta, et tiedä mitään. -Totta se onkin.
M.itä vähemmän tiedät, sen parempi. Aläkä missään nimessä mieti sitä.
Hei. -Hei.
Onko sinulla seuraa? -Ei.
Käyn vessassa. -Miksi?
Pissattaa.
Se on rikki, odotan putkimiestä. -Kaadan vettä perään! Karmea hätä!
Hei!
Mikäs sinulla on?
Olen vaikeassa iässä. -Et ole ainoa.
Tasoitetaan vähän. -Ei todellakaan.
Latvoja vaan. -Ei yli kahta senttiä.
Kuule, eikö isäsi ole tullut takaisin?
Ei. Jätti ikuiset jäähyväiset.
Uskomatonta. En voi ymmärtää.
Haisee pierulta!
Entäs äitisi sitten! -Mitä siitä?
Oikea maanvaiva! Oli jo lapsena.
Silloin ei ollut sisävessaa. Käytiin pihan perällä.
Häntä sai aina odotella. Ja siellä hän kykki, kanojen seassa.
Raimunda!
Raimunda...
Mitä tämä kotitakki täällä?
Se on äidin. -Tiedän.
Entäs tämä haju?
Mikä haju? -Vessassa ja täällä.
On kuin äiti olisi päästellyt täysillä! Ettekö haista?
Hän oli kamala pieremään!
Ja paljastui aina, koska alkoi nauraa!
Ihan kuin kuulisin hänet nytkin.
Älä hulluja puhu!
Miksi toit nämä vaatteet?
Ei ihme että näet painajaisia.
Vainajien vaatteet annetaan pois.
Paula-tädin matkalaukku!
Antiikkinuket!
Tädin korurasia!
Mitä sinä näillä?
En mitään. -Aioit pitää nämä.
Sole! -Älä käsitä väärin.
En minä tuonut sitä laukkua. -Miksi se sitten on täällä?
Kun menin Paula-tädin taloon...
Mitä?
Enpä olisi uskonut!
Varastaa naisparalta ennen maahanpanoa!
Ettäs kehtaat!
Raimunda, älä mene!
Pitää ostaa toinen pakastin.
Korjataan se joka on varastossa. -Ei siitä tule kalua.
Moottori pitää meteliä.
Sinne ei mennä, koskee myös sinua.
Ovi oli auki, hain vasaran.
Onko siellä käynyt muita? -En usko.
Sanoit että hoidat sen pois sieltä. -En pystynyt.
Arvaa tykkäänkö että hän on täällä?
Paula, pue päällesi! He tulevat pian!
Kuinka sinä vielä siinä olet?
Ei huvita juhlia. -Ei, mutta työ kutsuu.
Älä vaan loju siinä.
Nouse nyt, minä autan.
Mikä nyt on? -En voi unohtaa sitä kun se on niin lähellä, varastossa.
Sekoat kohta, ja teet minutkin hulluksi.
Et tiedä millaista on tappaa oma isä.
Paco ei ollut isäsi.
Älä valehtele enää.
Kivasti ajateltu, mutta älä valehtele.
En minä valehtele. Hän tunnusti sinut tyttärekseen -
mutta tiesi ettei ole sinun biologinen isäsi.
Se puhui siis totta? -Niin.
Ei se silti oikeuta tekemään niin.
Lupaan kertoa kaiken myöhemmin. Ja nyt pannaan vipinää tossuun.
Kuka minun isäni oli?
Yksi tyyppi kylältä. -Tunnenko sen?
Hän on kuollut. Kerron ihan kaiken, minä lupaan.
Pidäkin sanasi.
Kaksi mojitoa! -Tulee!
Entä sinne? Vielä kaksi?
Sitruunalla. Loistavaa.
Tarvitaan lisää laseja. -Kamala tahti.
Eikö Paula olekin suloinen?
Tässä. -Kiitos.
Onpa tujakkaa! Ei enempää. Vaikka hyvää on.
Sinun povellasi ja minun mojitoillani tienaisi rutkasti.
Ruvetaan iltatöihin. Vähän eloa tähän ankeuteen.
Mietitään. Mutta nyt hoidetaan tämä.
Varo, etteivät he näe!
Haluaisin nähdä Raimundan ja sen tytön.
Näin heistä vain jalat. -Ja minkä sotkun sait aikaan!
Onko tuo se ravintola?
Hän kehui menoa, mutta että tällaista!
Hän ansaitsee sen. On kokenut kovia.
Pysy autossa, äläkä tule näkyviin. -Ei minua täältä näe!
Mitä sinä täällä? Voi kun hienoa!
Toin Paula-tädin tavaroita. En tiennyt juhlista.
Juhlivat kuvausten loppua. Olen pitänyt heidät ruuissa.
Pannaan tämä laukku pois. Miksi näit vaivaa?
En pitänyt mitään tädin tavaroita saati salannut sitä sinulta.
Tiedän. Anna anteeksi. Auon aina päätäni.
Hei, täti.
Haluatko jotain? -En.
Näen tähtien Kaukaisuudessa tuikkivan
Ne paluustani kertoo...
Muistatko? -Miten voisin unohtaa?
Siitä on aikaa kun viimeksi lauloit! -Minä en ole kuullut ikinä.
Etkö? -En, ikinä.
Haluaisitko? -Tietysti haluan!
Selvä.
Ei voi olla totta.
Mihin..? -Vaikka siihen.
Hiljaa! Istukaa! Hän laulaa meille!
Hyvää iltaa.
Haluaisin kiittää teitä kaikkia tästä työrupeamasta.
Oikein paljon kiitoksia.
En ole laulanut aikoihin, mutta kokeillaan, miten se menee.
Pelkään niin menneisyyttä
Joka takaisin palaa
Ja elämäni sekoittaa
Isoäitisi opetti hänelle tuon sinne lasten koelauluun.
Pelkään menneitä öitä
Jotka muistoineen palaa
Tuskaksi unien
Vaan se ken pakenee
Vielä löytää matkansa pään
Ja vaikk' unohdukseen Mi kaiken tuhoaa
Sain harhaluuloni upottaa
Silti nöyrimmin yhä salaa toivon
Että sydämeni onnen saa
Palaan
Kasvoin uurteisin
Ja menneiden lumien Hopeoimin ohimoin
Tuntien
Että elämä on hetki vain
On vähän kaksikymmentä vuotta
Jotka silmin kuumeisin Varjoissa vaelsin
Sua etsien - eläen
Sielu takertuneena Muistoon suloiseen
Mi saa silmät kyyneliin
Autos Amigo.
Päivää. Näin teidän ilmoituksenne. Pitäisi vuokrata pakettiauto.
Millainen ja miten pitkäksi aikaa?
Halvin mahdollinen, päiväksi vain.
Niin? -Onko neiti Raimunda?
Puhelimessa. -Emilio antoi numeronne.
Katsoisin sitä ravintolaa. Olen Carlos.
Taisitte myöhästyä. Eräs naapuri otti jo sen.
Ei Emilio kertonut.
Niin, tarkoituksella.
Voinko puhua sen henkilön kanssa?
Hänellä on vapaapäivä, valitan. Soittakaa Emiliolle, hän selittää.
Kiitoksia. -Kuulemiin.
Emilio? Raimunda täällä. -Tämäpä mukavaa! Kävikö se mies?
Luihu tyyppi. Jotain hämärää mielessä.
Mitä? -Huumeita tai ilotalo, en tiedä.
Kun sanoin ettei mene hyvin -
hän sanoi että sitä parempi. -Mitä sinä nyt niin sanoit?
On pitänyt soittaa sinulle.
Toivon että ymmärrät.
Tiedän ettei näin kuulu tehdä, mutta minä otin sen ravintolan.
Sinä? Mitä tarkoitat?
Voin selittää kaiken.
Menit todellakin liian pitkälle. Käytit väärin luottamustani.
Se kuvausryhmä tuli, olin epätoivoinen.
Ja kun Pacokin lähti... -Mitä? Jättikö Paco sinut?
Jätti. Kamalan riidan jälkeen. Hän on poissa, ja tuskin palaa.
Lähti samana päivänä kuin sinä.
Miten sinä pärjäät? -Minäkö? Olen romahduksen partaalla.
No, eiköhän se järjesty.
Kerro kuukauden vuokra niin lähetän sen.
Mutta odota muutama päivä.
Raimunda? -Niin, kuka siellä?
Agustina. Olen Madridissa Nähdäänkö?
Vähän vaikeaa. Kamala kiire.
Huomenna? -Tosi paha koko viikko.
Sanos muuta. Olen sairaalassa.
Mikä sinulla on? -Syöpä. Lääkärit kertoivat eilen.
Haluan nähdä sinut.
Sano mikä sairaala, tulen tänään.
Olen keskussairaalassa.
Olet siunattu, Raimunda.
Mene sinä, minä en ehdi. Anna tämä tädillesi.
Hei, täti. -Mitä sinä täällä?
Äitisikö huutaa?
Sole, tule ikkunaan!
Mitä? -Jätän Paulan sinulle!
Raimunda, minulla on töitä.
Menen sairaalaan. Agustinalla on syöpä.
Voi raukkaa!
Paula tuo tädin laukun. Pidä sinä se.
Hoidan pari asiaa ja tulen sitten.
Terveisiä Agustinalle.
Sano että näit minut! -Joo, joo.
Voinko tulla?
Tule vaan.
Miten sinä voit?
Avasivat minut ja sulkivat taas.
Aavistin jo pahaa. -Älä luovu toivosta.
Ihania kukkasia!
Mitä sinä suotta. Laita siihen pöydälle.
Raimunda... Pyytäisin palvelusta. -Ihan mitä vaan, Agustina.
Pane ovi kiinni.
Ota tuoli.
Aikani on vähissä, mutten halua kuolla tietämättä miten äidin kävi.
Mitä minä voin tehdä?
Voit kertoa minulle, onko hän elossa vai kuollut.
Mistä minä sen tiedän? -Kysy äidiltäsi.
Äidiltä? Hänhän on kuollut!
Hän ilmestyi Paula-tädillesi ja huolehti hänestä. Koko kylä tietää.
Jos hän ilmestyy teille, kysy äidistä.
Muuta en pyydä. -Pyydät aivan hulluja.
Näitkö sinä hänet omin silmin?
En. -Ja asut vastapäätä...
Hän meni piiloon. Mutta kuulin tätisi puhuvan hänelle.
Jos kuulen jotain, kerron.
Mutta epäilen.
Olet minulle tämän velkaa. Muuta en pyydä.
Pitää mennä, kamalasti tehtävää.
Siskoni haluaa nähdä sinut. Hän tulee kohta.
Joskus toiste, nyt on kiire. -Hän haluaa sinut televisioon.
Hänellä on se ohjelma "Missä lienet".
Aikovat yllättää hänet, keksivät sinut.
Olitte lapsuudenystäviä ja kävitte koelaulussa.
Siitä riittää useaan ohjelmaan.
Haastatteluja, musiikkia, lauluja, menneestä, nykyisestä, tulevasta...
Sano etten pidä televisiosta. -Enkä minä.
Mutta muistathan mitä sanoin? -Muistan.
Venäläiset rakastavat televisiota.
Liekö ymmärtää mitään, mutta silti.
Roskaohjelmissa on sitä jotain.
Kun niitä alkaa katsoa, ei voi lopettaa.
Tuntuu pahalta, mutta koukkuun jää. Se on kuin huumetta.
Piti lopettaa katselu öisin, kun ei saanut enää unta.
Se huuto tekee sekopäiseksi.
Pidätkö nukeista?
Näistä kyllä. Ihan kuin kauhuelokuvasta.
Ovat tosi vanhoja.
Äitisi leikki niillä odottaessaan sinua.
Miksei äiti ollut sinun luonasi? -Olimme hyvin köyhiä.
Isoisäsi meni Venezuelaan töihin, minä pidin Solen -
ja äitisi meni Paula-tädin luo.
Mitä äitisi on kertonut? -Ei mitään, ei halua puhua siitä ajasta.
Ettekö tule toimeen?
Nyt jo paremmin, mutta se on joskus tosi hankala.
Tulinen luonne.
Miten te tulitte toimeen?
Pienenä hän oli minun silmäteräni -
mutta teini-iässä, jostain syystä -
hän erkaantui minusta kunnes menetin hänet kokonaan.
Äitisi ei rakastanut minua.
Tekee kipeää, kun oma lapsi ei rakasta.
Sen takia, nyt kun olette kahdestaan -
sinun pitää rakastaa häntä kovasti, niin että hän tuntee sen.
Miksi tulit takaisin?
Olin niin yksinäinen.
Päivää.
Saanko 8 metriä pyykkinarua ja pakkausteippiä?
Paljonko? -Neljä tai viisi rullaa.
Viisi rullaa...
Ja hakku ja lapio. -Selvä.
Mitä kuuluu, Raimunda?
Tympii. -Entäs Agustina?
Umpihullu. -Hei, äiti!
Mitäs sinä touhuat? -En mitään.
Kulta, toisitko lasillisen vettä?
Haittaako jos hän jää yöksi?
Ei. Mutta missä hän nukkuu? -Tyhjässä huoneessa.
Paco tulee käymään, haluaa puhua.
Haluaisin olla kahdestaan.
Hyvä on.
Nukut täällä tämän yön.
Pitää mennä, pitkä yö edessä.
Pyytäisin palvelusta. -Eikö ehtisi huomenna?
Ei, mutta maksan, niin kuin asiakas. -Sinä saat alennusta -
mutten tiennyt että tykkäät pimpsasta. -En tykkääkään.
Jos et halua tussutella, mitäs sitten? -Selitän matkalla.
Pannaan pakastin autoon ja viedään pois.
Ei me jakseta kahdestaan! -Pyydetään naapureita apuun.
Pane jotain mukavaa päälle.
Ai mitä? -Olet kuin räjähtäisit kohta.
Onpa hankala...
Se luisuu! -Ei luisu.
Tuon suuntaisesti.
Nostetaan. Yy, kaa, koo!
Työntäkää!
Sisällä on.
Perhana soikoon! -Sattuiko?
No, mitä sitä nyt pernalla...
Minne me mennään?
Jucar-joelle. -Missä se on?
180 kilometrin päässä.
Mitä? Matkahan kestää koko yön! -Maksan tuntien mukaan.
Että tulen vaan mukaan? -Tulet joelle, kaivat kuopan -
hautaat pakastimen etkä kysele mitään.
Kiitti vaan luottamuksesta, mutta elämäni on jo muutenkin sekaisin.
Ei töitä, ei papereita, ja elän myymällä itseäni.
Olisit kysynyt! -Kysyn nyt. Paljonko?
Olisit kysynyt ensin.
Hyvä on, anna yöt.
Mitkä yöt? -Baarissa, kuukauden ajan.
Ja saan juomista saadut rahat.
Ja sinä ostat pullot. -Hyvä on, muttet hiisku tästä kellekään.
No en, minähän olen rikostoveri.
En minä ole tappanut ketään.
Älä kerro mitään. -En aikonutkaan.
Pois tieltä. Anna tänne se.
Voi luoja!
En jaksa enää!
Huilaa hetki, minä jatkan.
Mitä sinä täällä, Agustina?
Voidaanko puhua? -On vähän kiire.
No, tule.
Mitä kuuluu? -Sitä samaa.
Selvisikö mitään? -Mistä?
Siitä mitä pyysin.
En tiennyt että olet tosissasi.
Saanko istua?
Raimunda, sääli minua.
Säälin, mutta älä pyydä älyttömiä.
Haluan vain tietää onko hän elossa vai ei!
Ymmärrän, että tuuli ja syöpä ovat sekoittaneet pääsi -
muttet voi hankaloittaa muiden elämää.
Meillä on jo tarpeeksi kestämistä.
Sinä päivänä kun vanhempasi paloivat, minun äitini katosi.
Eikö se ole aika outo yhteensattuma? -Ei, pelkkä yhteensattuma.
Sanoit että äitisi lähti aamulla, eikä häipynyt ensimmäistä kertaa.
Isoäitisi piti kasvattaa sinut kun äitiäsi ei näkynyt kotona!
En halua sanoa enempää.
Äiti lähti sinä aamuna, mutta tapaamaan isääsi sinne mökkiin.
Se on vale. Kukaan ei nähnyt häntä.
Ei tietenkään. Hän piti siitä huolen.
Raimunda...
Äidilläni oli suhde isäsi kanssa.
Mitä sinä puhut!
Äiti ei olisi ikinä sallinut sitä!
Siksi hän menikin Paula-tätisi luo.
Ei vaan siksi että täti oli huonona.
Hän ei jättänyt isää. Kulki kahden talon väliä.
Et tiedä, et ollut siellä, ja äitisi jätit vuosiksi.
Hän valitti miten paskamaisesti kohtelit häntä.
Kuulin yhtä sun toista.
Kerran kuulin kun äitimme riitelivät.
Äitisi sanoi että äiti voi pitää isäsi, että ihan sama hänelle.
Eikä hän kadehtinut äitiä, koska isäsi satutti kaikkia naisiaan.
Mitä tahdot sanoa?
Sitä, että vanhempasi kuolema -
ja äitini katoaminen liittyvät yhteen.
Mikset sitten ilmoittanut poliisille?
Kyselevät paljon, ja likapyykki pitäisi pestä kotona.
Siksi en mene tv:hen vaikka sisko pyysi.
Meidän kahden on selvitettävä tämä.
Pitää mennä töihin.
Ajattele sitä mitä sanoin.
Kuinkas Paco?
Mitä? Ihan hyvin.
Eikö pitäisi ensin soittaa tädille? -Ei hän käy ulkona.
Ilmoitetaan silti. -Miksi?
Ei ole kohteliasta mennä ilmoittamatta -
ei edes oman siskon luo.
Mitä sinä ja Sole touhuatte?
Kyse on hyvistä tavoista.
Te kaksi alatte kyrpiä! -Siivoa suusi!
Mitä toit, Raimunda? -Ruokaa.
Mitä sinä suotta, Raimunda!
Mitä huudat? Oletko tulossa kuuroksi?
Kyllä, olen kuuro! -Umpikuuro.
Haluan että leikkaat hiukseni.
Mikset soittanut? Minulla on asiakas.
Ei minulla ole kiire. Ja meidän pitää puhua.
Mistä? -Paula-tädin talosta.
Saanko katsoa telkkaria? -Ole hyvä.
Pitää hoitaa paperit kuntoon.
Isoäiti! -Täällä.
Ole ihan hiljaa, äiti on täällä. -Minä kuulin.
Sole, missä se venäläinen on?
Kuka? -Nainen joka auttaa minua.
Kerroin miten poikani erotettiin taas.
Viilteli uskonnonopettajansa renkaat.
Hän jätti minut puhumaan itsekseni tukka puoliksi pestynä.
Hän meni kai ulos. -Mihin lie, mutta lähti kuin ammuttu.
Hoidan sinut loppuun.
Hänellä on klaustrofobia ja joskus hänen on päästävä ulos.
Varsinainen apuri. Maksatko hänelle? -En, otin hänet tänne.
Annan yösijan ja ruuan, ja äidin vaatteita.
Et ottaisi ventovieraita. -Niinpä. Käyttävät vielä hyväkseen.
Sekin venäläinen elää täällä herroiksi.
Mitenkäs Pacon kanssa meni? -Huonosti. Haki vaatteitaan.
Asuu kai jonkun kanssa, mutta asukoon.
Mikset kertonut siitä venäläisestä? -Unohdin kai.
Tuohan on Agustina!
Päivää, Agustina. -Päivää.
Kuulimme sisareltasi, että äitinne oli yksinhuoltaja.
Aivan. Äitini oli hippi.
Tuohan on Agustina!
Hän ei mennyt naimisiin. -Niin, harrasti vapaata rakkautta.
Äidilläsi oli ystävätär, joka kuoli samana päivänä kuin hän katosi.
Miten se ystävätär kuoli? -Tulipalossa.
Kotikylässäni on usein tulipaloja itätuulen takia.
Agustinan kotikylä on viehättävä Alcanfor de las lnfantas -
jossa on tilastojen mukaan suhteessa eniten mielenvikaisuutta.
Agustina, oliko äitisi henkisesti epätasapainossa?
Ei, ei.
Kun äiti voi huonosti, hippi kun oli, hän lähti kylästä.
Ja kerran hän lähti, eikä enää palannut.
Niin, siitä on pian neljä vuotta.
Meitä kiinnostaa ystävätär -
joka kuoli äitisi katoamispäivänä. Kerro siitä.
Mistä?
Kerro meille siitä tulipalossa kuolleesta naisesta.
Huhutaan, että... -En usko huhuihin.
Kerro se mitä kerroit tuottajallemme.
Siitä naisesta ja hänen miehestään.
Jotain mikä liittyi äitisi katoamiseen. Onko se totta vai ei?
Olisin mieluummin...
...puhumatta siitä. Se oli vain omaa päätelmääni.
Mutta tulit puhumaan äidistäsi ja siitä naisesta.
Muutin mieltäni.
EI USKO SISARTAAN
Mitä nyt? Näytät hermostuneelta.
Haluaisin selittää -
että Agustina tuli myös kertomaan olevansa parantumattomasti sairas.
Eikö niin?
Agustinalla on syöpä.
Sinulla on syöpä, Agustina.
Mutta ei hätää, olet ystävien joukossa.
Annetaan kunnon aplodit Agustinalle!
Agustinalla on eräs toive. Hän tahtoo klinikalle Houstoniin.
Mutta ensin sinun täytyy puhua. Muista sitoumuksesi tälle kanavalle.
Agustina!
Agustina tuli tapaamaan minua. -Ai?
Väittää, että äiti ilmestyy meille. Haluaa että kysyn hänen äidistään.
Ja sanoi että kadotessaan hänen äidillään oli suhde isän kanssa.
Tiedätkö siitä jotain? -En...
Tai äiti kertoi sen jälkeen kun...
Minkä jälkeen? -Saatuaan selville.
Sole, katso minuun.
Onko vielä muuta, mitä minun pitäisi tietää? -On, vaikka kuinka!
Mutta jos kerron, sinä hermostut, etkä usko minua.
Lupaan uskoa, enkä hermostu.
Äiti on ilmestynyt kaiken aikaa.
Kenelle? -Käy istumaan.
Hän oli Paula-tädin luona loppuun asti.
Hän soitti Agustinalle ja avasi oven jotta tämä löytäisi ruumiin.
Hän se pani ne leipärahat pöydälle -
ja maksoi hautajaiset... -Teitkö kaiken sen?
Tein.
Agustinako kertoi?
Etkö usko minua?
Sole, Agustina on hullu.
Kun näimme tädin viimeisen kerran, sinä ihmettelit -
miten hän voi elää sekopäisenä ja puolisokeana.
Etkö muista? -Muistan. Mitä sitten?
Täti ei ollut yksin.
Vai kuka paistoi ne vohvelit ja pani ne rasioihin meitä varten?
Kuka vei nuket ja tädin arvoesineet naapurien nenän edestä?
Joko ymmärrät?
Oletko nähnyt hänet? -Olen.
Onko hän sattumoisin -
se venäläinen?
On.
Missä hän on?
Tuolla.
Äiti!
Mitä sinä täällä?
Etkös sinä kuollut?
Palasin pyytämään sinulta anteeksi.
En tiennyt siitä mitään, tyttöseni. En voinut kuvitellakaan.
Tule, Paula.
Raimunda!
Pikku tyttöni! Pikku tyttöni...
Pahin on ohi.
Hän näki minut, eikä hylännyt minua.
Tulitko tosiaan pyytämään anteeksi? -Ja olemaan sinun kanssasi.
Jonain päivänä saat selittää kaiken. -Niin, ja toivon -
että ymmärrät minua ja että sinäkin annat minulle anteeksi.
Äiti...
Minun on puhuttava hänen kanssaan.
Mennäänkö takaisin?
Nytkö? -Niin.
Olen uneksinut tästä! -Niin minäkin.
En tiedä mistä alkaisin.
Ethän ole aave, kuollut?
En ole, kulta. -Mikä helpotus.
Mutta vaikka olisin kuollut, olisin palannut pyytämään anteeksi sitä -
etten tajunnut mitä oli tekeillä.
Olin sokea.
Sain selville tulipalopäivänä.
Olitko jättänyt isän? -Kyllä.
En kestänyt sitä pettämistä.
Tulipalopäivänä sinä soitit ja puhuit tädin kanssa.
Kuten tavallista, et kysynyt minua.
Suutuin ja sanoin tädillesi, että olet sydämetön.
Kun soimasin sinua, sinun tätisi... puolusti sinua -
ja kertoi minulle kaiken.
Että isäsi oli käyttänyt sinua hyväksi -
ja olit tullut raskaaksi -
ja että Paula -
on sinun tyttäresi ja sisaresi.
En voinut uskoa sitä.
Miten jotain niin hirveää voi tapahtua -
ilman että minä huomaan mitään?
Silloin ymmärsin kaiken. Ymmärsin sinun hiljaisuutesi -
ja etäisyytesi.
Ymmärsin miksi isäsi lähti Venezuelaan.
Kun ei kestänyt sitä häpeää.
Ja minä ymmärsin miksi naituasi Pacon -
sinä muutit Madridiin etkä halunnut kuullakaan meistä.
Vihasin sinua kun et huomannut mitään.
Ja aivan syystä, tyttöseni.
Kun sain selville, olin aivan raivona.
Menin mökkiin, valmiina repimään isäsi silmät päästä.
Siellä hän ja Agustinan äiti nukkuivat, aivan uupuneina.
Eivät nähneet minua.
Tuikkasin mökin tuleen.
Oli tuulinen päivä, ja pian liekit ahmaisivat kaiken.
He eivät ehtineet herätä.
Ovatko ne tuhkat sinun haudassasi Agustinan äidin? -Ovat.
Sitten -
vaelsin pitkin maaseutua päiväkaudet -
piileskellen, kuin joku eläin.
Päätin jo antautua, mutta ensin menin Paulan luokse.
Hän oli todella huonona.
Kun hän näki minut, hän ei yllättynyt lainkaan.
Tulin menneisyydestä, jossa hän eli.
Hän tervehti minua muina miehinä.
Se tragedia oli vienyt lopunkin järjen.
En voinut jättää häntä yksin -
niinpä huolehdin hänestä siihen asti kun hän kuoli.
Kylässä luullaan että olet aave. -Onneksi on vielä taikauskoa.
Oli helpompi mennä siihen mukaan kuin kertoa totuus.
Arvelin että minut pidätettäisiin.
En kuvitellut että kukaan tutkisi sitä tai rankaisisi minua -
vaikka koko tämän ajan olen elänyt maanpäällisessä kiirastulessa.
Osuvasti sanottu.
Vielä ei voi lähteä kylään. Emme voi mennä päiväsaikaan.
Mennäänkö joelle? En ole nähnyt sitä aikoihin.
Se ei ole ennallaan. Se on kuivunut.
Mistä tiedät?
Koko Espanjassa on kuivaa. Etkö tiennyt?
Kävimme täällä usein retkellä. Muistatko, Raimunda?
Muistan. -Vettä oli enemmän.
Minähän sanoin.
Syödäänkö jotain? -Ei maistu.
Minä syön vohvelin. -Samoin.
Tämä oli isäsi lempipaikka.
Pacon? -Niin.
Ainoa, mitä hän ikävöi. Tämä joki.
Hyvä että se lepää täällä.
Mennään, talo on tyhjä!
Jos Paula eläisi ja näkisi meidät kaikki yhdessä -
hän olisi onnellinen.
Oletko aina ollut noin rintava? -Pienestä saakka.
Muistan sinut kyllä litteämpänä.
Oletko teettänyt jotain?
En! Älä edes puhu! -Hyvä on.
Isoäiti, sinäkö poljit sitä pyörää? -Puoli tuntia päivässä.
Hyväksi verenpaineelle ja sydämelle. -Mitä Paula-täti sanoi?
Ulvoi naurusta.
Nähdään.
Onkohan se Paula-täti..? -Älä aloita.
Minä menen.
Piilota äidin astiat.
Kuka siellä? -Agustina.
Olemme syömässä.
Anteeksi jos häiritsen.
Älä nyt sinne jää. -Kiitos.
Iltaa.
Käy istumaan. -Kiitos.
Tulin pyytämään anteeksi sitä ohjelmaa.
Et olisi saanut. Se oli väärin.
Tiedän. Huono selitys, mutta tarjosivat matkaa Houstoniin.
Siellä parannetaan kaikki.
Mutta en pystynyt.
Haluan kuolla yksin, mutta rauhaisin mielin -
ja niin että voin katsoa teitä silmiin.
Äiti, menen nukkumaan. -Mene vaan.
Haluatko syödä? -Ei, kiitos.
Aiotte kuulemma myydä talon. -Mietimme sitä, mutta nyt...
Täällä on niin paljon muistoja.
No niin, täytyy mennä.
Jäisit vielä. Mikä hoppu sinulla on?
Pitää pyytää hoitajalta ruiske.
Madridissa käskivät opetella itse, mutta en minä pysty.
Miten siskosi kehtaa jättää sinut yksin?
Älä edes mainitse häntä.
Kun en sanonut mitä käskettiin, hän ei edes puhu minulle.
Hän on vihainen, mutta minä olen vielä vihaisempi.
Ja syystä. -Kadehdin teitä.
Olette niin läheiset.
Irene!
Kaipasin sinua niin! -Tässähän minä.
Kuulin sairaudestasi ja voin kuvitella miten yksin olet.
Todella yksin.
Jos vain Paula olisi täällä...
Minä huolehdin sinusta.
Jätit oven auki.
Ei hätää, suljin sen.
Kävitkö hoitajalla? -En, väsytti. Huomenna.
Huomenna sinulla on kovat kivut.
Onko sinulla se lääke ja ruiskut?
On, toin Madridista. -Hyvä, minä annan.
Minä synnyin tässä sängyssä.
Äitini nukkui tässä.
Ja tässä pidimme Paula-sisaresi valvojaiset.
Tiedän. Ja olen tosi kiitollinen.
Meidän pitää puhua, Irene. -Mistä ikinä haluat.
Mutta älä kerro paluustani muille.
En kerro.
Kiitos ettet puhunut minusta tv:ssä.
Se on meidän oma asiamme. -Niin on, eikä se kuulu muille.
Äiti, minä täällä! Avaa!
Mitä sinä täällä? Tule sisään!
Kaipasin sinua. Jäätkö tänne? -Jään, loppuun asti.
Agustina on hyvin sairas. Sen jälkeen mitä tein hänen äidilleen -
minun kuuluu huolehtia hänestä.
On niin paljon kerrottavaa. Pacosta, ja siitä mitä olen tehnyt.
Odotan innolla, mutta menehän nyt.
Näemme joka päivä. Kyllä se tästä.
Tarvitsen sinua, äiti.
En tiedä miten kestin nämä vuodet ilman sinua. -Älä sano noin.
Alan itkeä -
eivätkä aaveet itke.