Kom igen! Rör på påkarna!
–Rör på påkarna! –Du också. In mot land.
Aj aj, sir.
–Jag vet inte vad jag ska tro –Kustbevakningsbarn har go
Jag får överkojen, för jag är äldst.
Jag hade alltid underkojen.
–Kissade killen över dig i sängen? –Där sa du nåt.
Har skolan tjejboxning?
Att inte klaga – är det en god gärning?
Ja då.
–Det här är vår tolfte flytt, Amiral. –Så observant, en prima skeppslogg.
–Vad bär du på, William? –Olika ansökningshandlingar...
–...och numret till en granntjej. –Utmärkt.
–Alltså: Christina Beardsley... –Christina!
Vi har precis flyttat hit. Du har väl ingen att prata med?
J–Crew. Jag adressändrar hos min favoritaffär.
Klart slut.
Vad tycks om Connecticut, mrs Munion?
Det gläder mig att vara vid borrelians ursprung.
Det packas visst inte upp.
Lova först att det är vår sista flytt.
Du kommer att gilla New London, Harry.
–Jag bodde här som barn. –Har du varit barn?
Men du, jag hörde inget om löftet.
Du vet hur livet är för militärungar: nya platser och nya äventyr.
–Det är inte sista flytten, va? –Nej. Vi ska till Columbia.
Pappa ska ta befälet över hela Kustbevakningen.
En dag har jag befälet över hela Kustbevakningen, så gör mig inte arg.
–Packa upp nu. –Ja, sir.
Titta, Amiralen!
Kom tillbaka, Fiona!
–Verkar galet. –Verkar kul!
Spännande. Fixar du ordern från Saks är jag din för evigt.
Söt, va?
Tack, den är jättefin. Jag måste rusa till mötet.
–Ursäkta, måste du göra så? –Jag är sån. Titta inte på kameran.
Ge lite plats. Ta en övergripande bild.
Vill ni höra min låt?
Okej, kanon! Mamma lyssnar på resten när vi är klara med jobbet.
–Varsågod. –Jättebra, Phoebe.
–Vi har nog allt, Helen. –En till, bara. Den här kanske.
Vad tycker du om den här, Lau?
Men snälla. Den behöver drapering, en gnutta Gucci.
–Så...här. Fast i guld. –Alla kan se att du brås på mig.
Mamma!
–Vad? –Han målar våra rosor igen.
–Det är konst. –Utan talang kallas det inte konst.
Jag måste gå, Helen. Det blir nog bra så här.
Jag älskar den här, Max. Bara en sekund.
–Det är nåt fel på saxofonen. –Vad då?
–Jag kommer. –Det låter som vanligt.
–Vad har jag på huvudet? –Vi har hittat Rainbow, Jimmy!
Var är Rainbow?
Kom hit.
–Kom hit. –Tack för ditt tålamod.
Han är här borta.
Vad kul.
–Gick det bra, Aldo? –Jag är glittrig, mamma.
Väldigt glittrig.
Förlåt, Max. Det blir lite galet här ibland.
Lite?
Nej, då. Det här är helfint. Du och dina tio barn är talangfulla.
På nästa möte kanske vi skriver kontrakt i stan.
–Det låter bra. –Hej, Max.
–Ursäkta. –Vi ses, Max.
Förklara hur du kan släppa i väg en singel utan att ens fråga om en dejt?
Vilken kille kan hantera allt det här?
–Är allt det här ditt, Amiral? –Nej, jag tar bara hand om det.
–Då är det ju ditt. –Ja, enkelt talat.
Frank! Frank!
–Kul att se dig. –Dig med, Darrel.
"Mad Dog" Beardsley.
Vem hade trott att du skulle få styra stället?
–Minns du min yngste son? –"Mad Dog" junior. Kan du skälla?
–Kapten. –Du är helt över styr.
–Jag anhåller om lov att leka. –Godkänns.
Hurra!
–Mer disciplinerad än elitstyrkan. –När det är åtta mot en måste man.
Piraten "Mad Dog"!
Det är alltid högsta beredskap med honom.
–Går du alls på dejter? –Inte än.
Jag känner en bra tjej.
–Du skulle gilla henne. –Nej, tack.
–Men tänk på saken. –Jag ska tänka på det.
–Bra gjort, Paula. –Bra gjort, Paula!
–Varför gråter mamma? –Det är säkert hormoner.
–Har du matteläxan? –Får jag fem dollar?
I kycklingarna där. – Tack för den.
–Ska vi gå och klä oss, mina damer? –Ja.
–Hej då. –Hej då, mamma.
"Kryssning med återträff."
Som om jag hade tid.
–Mamma! Micks hund spydde på Aldo. –Förlåt!
–Jag är orolig. –Det här har jag gjort många gånger.
–Det kommer att gå jättebra. –Vi sprider ut oss.
Då så. Vi träffas här efteråt, okej?
Kom. Det kommer att gå bra.
–Nu tar jag er! –Superhjältestudsare.
–Max var ju inte din typ. –Slutade inte du med svart?
Det här är batik. Och det är köparen jag intresserar mig för.
Tack, Phoebe.
–Ta hit dem. –Hem är för fria uttryck...
–...inte goda intryck. –Se upp!
Du förstår säkert.
Ska du verkligen ha uniform? Visst är det snyggt–
–men det ser bara så militäriskt ut.
–Då vet hon vad hon får. –Okej, men håll tyst om alla barnen.
–Varför det? –Det krävs minst tre dejter för det.
Jag har dejtat förut. För några decennier sen.
–Amiralen? –Ja? Vet du att du får säga "pappa"?
Jaha. Ska hon bli vår nya mamma, Amiralen?
–Nej, det är en blinddejt. –Ser hon inget?
–Har hon ekolod som en fladdermus? –Vill ni inte simma i badkaret?
–Aj aj, sir. –Sätt i gång.
Vi ger en skymt av vad som finns undertill.
Ibland undrar jag var du kommer ifrån.
Från mammas sida.
Sitt inte och vänta.
Då säger Otter: "Är hon blind?" Och Ely vill veta om du är en fladdermus.
Därför att...
–Vill du ha rött eller vitt? –Rött.
Darrel dricker öl till allt.
Om han skulle få en kagge till middag...skulle han ta den.
–Vill du beställa? – Ursäkta... –Jag kommer strax.
Ser du? Darrel skulle bli tokig av det där.
"Du är här nu, så ta beställningen!"
–Du pratar mycket om Darrel. –Jo då. Visst.
Vi var gifta i sju år. Sa han inte det?
–Han måste ha glömt det. –Typiskt honom. Jag ska kissa.
–Helen? –Frank. Du är...
–Vad gör...? –Säg du först.
–Jag är här på middag med... –Hej. Max Algrant.
Vad gör du tillbaka här? Sätt dig, sätt dig.
Jag är tillbaka sen länge. Jag ville att barnen slapp "pengar–ger–status".
Det där, ja.
–Är du här för återträffen? –Nej, jag kom med familjen.
Jag leder Kustbevakningens utbildning. Jag är amiral.
–Oj, en amiral med familj. –Du med. Det är toppen...
–Vi är redo... –Okej.
–Det var jättekul att träffa dig. –Dig med.
Distraherades du av hans medalj för gott uppförande?
"Helen White".
16 137 träffar.
Det är lätt med Internet.
BALENS KUNGLIGA PAR
Äsch, han är gift.
Hur gick det med Claudia? Vilket kap, va?
Ja, det är otroligt att du släppte henne.
–Sa hon att vi har varit gifta? –Det kom på tal.
Bad du om referenser? Ni kanske passar ihop.
Vet du vem som var på restaurangen? Helen White. Låter det bekant?
Helen White... Vänta!
Helen som du skulle gifta dig med? Då är hon ditt öde eller ett problem.
Hon var ursnygg och säkert gift. Hon var med nån kille och bar ring...
Då är hon ett problem. Hur tänker du egentligen?
Jag vakade hela natten och "googlade" henne.
–Jösses. Du har "googlat" nåns fru. –Ja. Vad kan det betyda?
–Jag vet inte. Nåt snuskigt. –Det är det inte.
Jag önskar vi kunde stöta ihop igen.
SKOLTRÄFF, NEW LONDON
–Minns du avgångsklassens picknick? –Det där åskvädret när alla skrek?
Sen kröp vi under roddbåten.
Vi kom inte ut fast det hade slutat regna.
Hur som helst. Max är lyckligt lottad.
–Max? Jaså du tror att vi är ihop. –Du bär ju vigselring.
Jag tog aldrig av den. Min man gick bort för fyra år sen i en bilolycka.
Så tråkigt. Jag förstår.
–Jag förlorade min fru. –Det var tråkigt.
Precis som förr. Frank och Helen håller varandra i handen.
–Gulligt. –Vill du dansa?
Hur många barn har du?
–Hur många har du? –Säg du först.
Du kommer ändå att få veta. De är för många för att gömmas i garderoben.
Åtta.
Jag har tio.
–Har du tio? Nej... –Jo då.
–Jag har tio. –Sa du tio?
Jag fick fyra och vi adopterade sex. Det var inte tänkt så.
Vi var fosterföräldrar och vi förälskade oss i allihop.
–Konstigt, kan tyckas. –Du måste inte förklara.
Jag trodde inte att jag skulle gilla att vara pappa.
Min fru ville ha en stor familj. Det känns bara naturligt nu.
Händer det här verkligen?
Jag hoppas det.
Och då friade jag.
Och jag sa ja.
Det var spontant och jätteromantiskt.
–Har du gift dig? –Utan att säga nåt?
När du åkte till Guam skickade du ju mejl.
–Vem tar talpinnen först? –Kan jag få den?
Är du galen?
Okej! Tyst, jag har talpinnen.
Han är en underbar man. Jag är ledsen att ni inte var med. Han har...
–Tio barn?! –Hör ni!
Hör ni!
Det kommer att bli kul att ha tio, nya syskon.
Kom igen, hör ni. En gruppkram. Kom hit nu.
Det blir kul.
Men var ska vi bo?
Okej, inräkning. Fem...tio...femton–
–sexton, sjutton, arton plus grisen. Alla är närvarande.
Innan ni försöker ta er till sovrummet:
–Var inkvarteras jag? –Bakom köket. Gillar ni huset?
–Det har en viss... –Charm?
Lukt. Som paprikapulver med ett uns...blöt hund.
Så kul att du tycker om det.
Okej, okej.
–Besättning! –Barn!
Okej, barn! Uppställning för inkvartering.
För vad?
–Utdelning av rummen. –Alla tittar på schemat.
Badrumsschemat är färgkodat.
Vilket skämt.
Det är bra, jättefint. Vi behöver lite organisering.
Jättebra jobbat, älskling.
Mamma gifter sig och vi får ta värvning.
Hit, Fiona! Kom tillbaka!
Du, vad är det för märke?
–Det är rätt häftigt. –Flådda djur.
–Klart! –Du är sjuk.
–Vad gör du? –Inreder.
–Nej, det där är vandalisering. –Visst...
Glöm det!
Kom tillbaka, Fiona. Hit med det. Spotta ut!
–Vad är det som händer? –Ge mig den.
Var är min mobil?
Du är dödens – inte grisen, men du.
Mamma! Hon jagar mig.
Spring, Fiona.
–Ungar! –De börjar fästa sig vid varandra.
De behöver bara sättas i gång.
Hämta en liter solskyddskräm. Jag har en plan.
Okej.
–Vad tycker ni om My Way? –Vem ska segla den?
Vi, familjen Beardsley, ska segla henne medan ni petar er i näsan.
Nej, vi ska segla henne tillsammans som tentaklerna hos en bläckfisk...
–...ledda av en hjärna. –De har var sin hjärna.
–Det är bara en metafor. –Nej, du.
Lita på mig. Efter en timme på sjön är de bästisar.
Okej. Förbered för att slå.
–Slå! –Slå vad?
Hörde ingen på vid genomgången av normalt sjövett?
Jag har kräm i ögonen.
Vi går och tvättar av det. – Du styr, William. – Ni tar barnen, mrs Munion.
Inga problem.
–Ta bort kameran. –Jag fångar livet till havs.
Kan du fånga min näve med ansiktet?
–Otter har kissat på sig. –Nej, det är vatten.
–Det luktar inte så. –Jag säger till pappa.
Jag säger till mamma.
–Jag mår inte bra. –Titta på horisonten.
Var beredd att hissa segel, Kelly.
Vad gör du? Se upp med vad du gör.
Hissa klyvaren.
Vänta, släpp ner mig! Släpp ner mig!
Släpp, missfoster!
–Tönt. –Skrattar du i vattnet också?
Han kommer att döda mig.
Vad äckligt!
–Vad pågår? –Se upp, slag!
William! Slå igen, William!
–Vad pågår? –Ingen fara, hjärtat.
Är det här normalt sjövett?
Nej.
Du missade en liten fläck där.
–Vad är det? –Seglarfamiljen får förbli en dröm.
Se det från den ljusa sidan. Du fick tillbringa en dag till sjöss med mig.
–Ja, det var ju ganska bra. –"Ganska bra"?
Jag ska visa dig "ganska bra".
Vi hör er.
–Nej, det gör ni inte. –Om vi är jättetysta.
–Ännu tystare. –Jag vill höra, jag sover bättre då.
–Jag vill ha tyst. Håll klaffen. –Det är fult att säga "klaffen".
Kanske om vi är jättejättetysta.
Vilken knäpp familj!
–Kanske om dörren fungerade. –Ja, i morgon.
–Få henne att sluta. –Revelj!
Klockan är 6.05, dags att stiga upp! Kom igen, rör på påkarna!
–Vem slaktar en get? –Här är schemat med latrintiderna.
Ni får sju minuter var. Slösa inte.
Varför känns det som ett fängelse?
–Hittade modepolisen dig? –Glassigt, tjejen.
–Varför denna övning? –Vi övar inte. Vi behöver ordning.
–Snart gör du det här i sömnen. –Jag sover.
–Får jag potatisplättarna? –Ge mig flingor.
Får jag en pannkaka, Kelly?
Tack.
Vill nån äta min gröt?
–Oj, förlåt. Var det din hemläxa? –Lystring!
Före ni går till skolan måste vi göra en sak.
Är alla beredda?
Hej, ni har ringt Frank, Helen, Harry, Aldo, Phoebe...
William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Mick... Nej!
–Är ni missfostren? –Jag har hört att ni har 25 syskon.
Nej, bara sexton.
–De lär sova i byrålådor. –De måste dela på ett par kalsonger.
Arton barn. De är som "The Brady Bunch".
"Fem på äventyr" gånger tre, plus "Tre musketörer".
Jag gillar matte.
Hej!
Helt otroligt. Jag måste både höra på det hemma och se turnén.
–Alla behöver inte bakgrundsdansare. –Bara de duktiga.
Hej.
Glöm det.
–Vad pratar du om? –Jag känner Nick: söt med ytlig.
Fast han kanske är din typ.
Var är Amiralen? Jag vill klaga. Phoebe är rutten.
–Han tänker ut hur han ska jäklas. –Han gifte sig och vi får lida.
–Inte nödvändigtvis. –Vad gör du?
Jag ändrar lite i schemat. Utan tillåtelse förstås.
Det kan jag ta.
Kom igen. Det ryms inte mer smink i ditt ansikte.
–Skaffa dig klocka. –Vi hade den första tiden.
Jag såg på schemat. Det är ändrat.
–Vi borde mosa dem. –Ja!
Inget säger "ut ur badrummet" starkare än...
Det brinner!
Alla till undervåningen!
Kom igen!
North vann!
Kom, vi tittar.
Fin handduk, Christina.
–Ni är dödens. –Men rena.
–Kan ni maka ihop? –Vad gör du, Naoko?
Jag sänder på webben.
Kom.
Detta är vår talpinne. I den här cirkeln får man inte döma andra.
Den som har pinnen får säga sitt utan rädsla eller avbrott.
Du kan väl börja, William. Säg det du behöver säga.
Vänta.
Nån av er måste ha nåt att säga.
Okej, om jag får avbryta, så tar jag talpinnen.
Jag har nåt att säga.
För att göra det här huset till ett hem...
...har jag hittat på ett litet schema.
–Det är ett skämt. –Scheman skämtar man inte om.
–Vi måste gå. Annars blir vi sena. –Ja, vi måste gå.
Alla ska komma hem direkt efter skolan. Vi ska rekvirera tillgångar.
Höger, vänster om.
Vilket fint schema, Frank. Du verkar ha lagt ned möda på det.
Den här är klart unik.
Ge mig den.
–Det där blev en katastrof. –Ännu har inget blod spillts.
Vad sysslar du med? Du ljög när du sa att han var en tönt.
–Han är en tönt. – Men en sexig tönt. –Häftigt.
Tack för varningen. Jag ska nog göra dig en gentjänst.
Hon verkar gullig.
Kan Amiralen bygga en sandlåda?
–När vi har kommit en bit på huset. –Hurra, en sandlåda!
Lag Blå: spackel. – Lag Röd: isolering.
–Sluta, hör ni. –Jag träffade inte dig.
–Ge tillbaka den. –Vill du ha bollen? Hämta, då.
Kan du hjälpa till här?
–Den är min. –Nej, min.
Jag vill ha den. Det är min boll.
–Hej, pappa! –Hur stannar man?
Otter! Ely!
Hallå där!
Stanna, stanna! Bromsa, bromsa!
–Den här? –Var är bromsen?
Dra i spaken. Den andra spaken.
–Den andra spaken. –Oj, nej.
Dra i spaken. Den andra.
Dra!
Ely, Otter! – Amiralen! Hur gick det? Jag hjälper dig.
Var är pojkarna? Var är pojkarna?
Otter!
En sandlåda!
–Hur går det? –Bra. Snart är vi i gång.
Du har ansträngt dig mycket för en glödlampa.
En fyr utan ljus är bara ett torn.
–Och det blir ett problem för att...? –Har jag berättat om fyrvakterskan?
Fyrvakterskan? Nej, det hade jag kommit ihåg.
För länge, länge sen fanns en fyrvakterska.
Vänta lite. Är inte fyrvaktare skäggiga gubbar?
Nej, då. Hon var en riktig läckerbit. Hon hade långt, rött hår.
Hon var lång och hennes kropp var urläcker.
Hur som helst var hennes man sjöman.
Han var rädd för att hon skulle hitta nån annan.
Då sa hon: "Så länge ljuset är tänt"–
–"är mitt hjärta ditt."
Från och med den dagen kunde han till sjöss–
–blicka bakåt och se ljuset...
...och veta att hans älskade höll av honom.
–Frank? –Ja, min sköna fyrvakterska?
–Visst gör vi det rätta? –Vi har haft en tuff start.
Kom, ska jag visa dig nåt.
Ser du? Det är ett "kompissystem".
Vi smälter samman till en familj nu.
Det kanske fungerar.
Du måste vända på den.
Tjockare, Kelly. Tjockare.
Otter och Ely leker ute, Ethan och Algo leker inne.
–Marisa och Bina... –Får vi plantera?
–Att plantera låter jättebra. –Hurra! Blommor blir kul!
Då kan vi åka till en romantisk plats jag känner till.
Jag hämtar nycklarna. – Kan ni vakta barnen?
–Javisst, de är som inlåsta. –Bra.
De måste inte låsas in. Titta bara till dem.
Vi kommer tillbaka. Mrs Munion har ansvaret.
Äntligen en stund för oss själva.
–Ursäkta mig. –Förlåt, vi kontrollerar kvaliteten.
Vi utför produkttester. – Låt det vara.
–Jag är hemskt ledsen. –Vi prövar den. Nej, vi tar sofforna.
Varför måste vi jobba för att bo med dem?
Vad föreslår du?
–Släpper du en stinkbomb? –Se och lär.
–Hör du! –Se upp!
Kom hit.
–Stänkte du färg? –Vad pratar du om?
–Är det där min blus? –Ja, tack och lov.
Ta av den.
–Hur vågar du? Sluta! –Mina kläder.
–Det här är ingen byggplats. –Du bestämmer inte över oss.
Här får du.
Den där är min. Ge tillbaka den.
Fjant!
Vad är det för ljud?
Mina tapeter!
–Vad händer? –Nu är ni illa ute.
På honom!
Hallå! Sluta.
Sluta! Hör ni, sluta!
Sluta!
Ni rev ner huset, förstörde gården och målade grisen.
Ni gjorde om en foajé...
–...till en tavla av Jackson... –Pollock.
–Det var hennes fel... –Jag är inte klar.
Mamma och jag vet att ni inte kommer överens.
Men ni får låtsas gilla varandra tills ni faktiskt gör det.
Tills ni har lärt er varför ni alla är...
Tills ni har lärt er varför ni är så toppenbra–
–kräver vi hövlighet och samarbete.
Annars slår jag näven i bordet.
–Ska du slåss? –Det är en metafor.
–Var inte rädd, Aldo. –Ska jag rensa bordet?
Det är inte ett riktigt bord. Jag bara sa så.
Nu tänker alla på det vi har sagt – inte på bordet.
Glöm bordet.
–Nu städar vi upp. –Men först...
–...ska vi ha en gruppkram. –Okej, då.
–Ska vi verkligen kramas? –Ja. – Kom, Frank.
Då så, gänget. Vi får väl gå med i den här gruppkram...
...grejen. Det är en order.
Såja. Känner du inte värmen, älskling?
Okej, hör ni. Det är dags för vapenvila.
Vi behöver enas mot en större fiende.
Fienden är mamma och pappa.
–Vad pratar du om? –De struntar i att vi inte trivs.
–Exakt. Vi sitter i samma båt. –Ja, vissa av oss.
Vissa vill ha hela pojkvänsmarknaden.
–Du tog min blus. Nu är vi kvitt. –Ingen gillar det här...
...men om vi vill ha ett slut måste vi få dem att slåss.
–Hur ska det gå till? –Vi driver föräldrarna till vansinne.
Helen!
Jag vill göra det!
Detta är "Soldatens morgonnyheter".
Detta är sportsnack. Patriots ska...
Åh, nej. – Var är bladgrönsakerna?
–Frank har visst handlat lite. –Vad är det som luktar?
Så barbariskt...
–Ska vi ta oss en kopp te? –Så gärna.
–Jag älskar eftermiddagste. –Ja, men vi måste koka det.
Helen!
Givakt!
På axel gevär!
Höger om!
Skyldra gevär!
Det ser bra ut. – Gör det inte?
–Eld, anlägg, eld... –Frank?
Bajonett på!
–Tänk om han slår i näven. –Nej, då.
Men det känns fel. Det är farligt för de små.
Tro mig. De är biologiskt skyddade genom gullighet. – Det här blir kul.
–Sluta! –Fint, va?
Det var dumt gjort.
Vad händer? Oj, killar. Det där var inte nån bra idé, eller hur?
–Nej. –Det var viktigt. Säg förlåt.
–Förlåt. –Ut och lek med er.
Vänta här. – Var det allt? "Ut och lek."
De är fyra år, vad mer kan man göra? (Näven i bordet?)
–Ge smisk? –Självklart inte. Vi smiskar inte.
Det gör Amiralen.
–En klapp på rumpan tydliggör. –Du smiskar inte mina barn.
–Var de inte våra barn? –Ja, våra barn då.
Okej, bra. Då får de väl springa nakna och vilda.
Hurra!
Fungerar det?
Var det svar nog?
–Kommittén blev imponerad. –Jag tar mitt arbete på allvar.
–Det har inte undgått höjdarna. –Höjdarna?
Jag är en höjdare och har märkt det. Det är så omanligt med komplimanger.
–Jaså, tack. –Äsch, vad sjutton.
Attans vad jag är stolt. Du förtjänar alltihop.
Helen? Vi tog hem Saks.
–Va?! –Vi tog hem Saks.
Jag fick Saks! Jag fick Saks. Det är otroligt, Max.
De vill ha tolv nya modeller till fredag.
Till fredag? Jag blir både rädd och uppspelt.
–Det ska nog gå. Frank stöttar dig. –Jag antar det. Bäst att börja, då.
–Är de här bättre? –Nej.
–Då är du klar. –Tack.
–Förlåt för griffeltavlan. –Det gör inget.
Hej...
Bli sams nu.
–Hon är inte så dum. –Du blir inte yngre.
–Får vi vara ifred? –Ja, jag ska gå.
–Jag är ledsen för det som hände. –Jag med.
Hur gick det på mötet? Nämnde han befordran?
Nej, egentligen inte. Det är ändå bara en avlägsen dröm.
Så lätt blir du inte av med mig. Hur har din dag varit?
Jag åt och jobbade lite, och sen gjorde jag en storaffär med Saks.
Nej... Vad kul att höra! Det är ju fantastiskt.
–Jag är så stolt. –Jag var ivrig att få berätta.
Vad ska jag göra för att hjälpa dig? Ska jag organisera ateljén?
Nej. Ateljén är redan organiserad.
Självklart. Jag kommer nog på nåt.
Hör ni, hör ni! Lystring!
Mamma kommer att vara mycket upptagen ett par dagar. Bete er.
Det är en order.
Ethan, Aldo! – Ursäkta.
Jag antar att vi får städa lite extra också.
Ja. Lediga.
Jaså, städa? Jag vet var vi ska börja.
Starka färger, strykning och vittvätt.
Strumpor.
Är det nåt du har glömt, Michael?
–Håll klaffen. –Den där är min.
Är det fixat?
Barn!
Jag kan inte förstå vart de blå sammetsknapparna har tagit vägen.
–Vem gör så? –Det är städat.
Jag kan inte jobba i "städat". Jag har en deadline. Hur ska jag hitta?
Mockan var under pälsen. Minns du?
Var är fuskalligatorskinnet?
Vi trodde att du gillade det. "När fartyget är rent är det lyckligt."
Hej!
Oj!
Snyggt och prydligt.
–Du var bara tvungen, va? –Ursäkta?
Jag förstår ditt behov att ordna huset. Men det här är mitt.
Jag behöver en gnutta respekt. Du tar kål på mig.
Har jag missta nåt?
Överreagerar du inte lite nu?
Jag? Strunt det, Frank.
Du tänkte smiska pojkarna–
–för ditt fåniga schemas skull, men jag får inte bli upprörd.
Det skulle jag inte, och scheman är inte fåniga.
Fartyg i kaos sjunker.
Hem är till för fria uttryck, inte goda intryck.
I det militära finns det inte plats för uttryck.
Vi är inte militärer. Det är du som är det.
Jag trodde att du skulle jobba bättre i en städad ateljé.
–Jag visste att du låg bakom. –Inte alls.
Kanske inte direkt, men all ordningsam, militär hjärntvätt...
Du glömde uppkörd. Är jag det?
Ja.
Då ska jag sova nån annanstans.
Jag fixar det.
Officerssömn pågår.
Heja, Kelly!
På dem, framåt, gå på dem framåt
Upp med händerna i skyn och vinka till hela byn
Tycker du att Kelly är bäst säg då efter mig: härligt!
–Härligt! –Härligt!
Heja, Kelly, heja Kelly motståndarna...
Ni stinker, ni
–Vi har systrar från... –New Delhi!
Motståndarna – ni stinker, ni Vi har systrar från New Delhi
Fas två. Vi behöver bara en sak till för att tippa dem över kanten.
Att de kommer på dig ihop med Phoebe, eller Christina ihop Phoebe?
–Eller att jag stryper dig. –Kommendanten kommer.
De måste på middag och mrs Munion är ledig.
Med två ord: "par" och "ty".
–Party. –Jag förstod det.
Mamma bryr sig inte och Frank hatar det.
Jag kan inte. Affischerna till valet ska göras.
Är de från 1959? Med de här blir du inte ens korridorvakt.
–Tänk dig detta sprejat i tre färger. –Jag vet några som fixar kampanjer.
–Beardsley till elevrådet. –Rösta på Beardsley.
Rösta på Beardsley. Du är en schyst kille.
–Vad då? –Rösta till elevrådet.
–Hej! –Här.
–Det här kan få mig vald. –Du kan verka häftig...
–...om man inte känner dig. –Kul...
Vi är hemma efter midnatt. Se till att barnen inte vakar för sent.
–Är du färdig? –Om en minut. Tar du tid på mig?
Nej.
William och jag undrar om vi kan ta hit några kompisar?
–Otroligt. –Får vi det?
–Ja, älskling. Ha så roligt. –Du med.
–Hon gick på det. Var är småbarnen? –Jag har fixat det.
Läskhävning!
Mina damer och herrar. Först vill jag tacka amiral Beardsley–
–och hans fru Helen för denna fina afton.
–Du styr ditt fartyg med fast hand. –Ni borde se mig till sjöss.
Därför ger jag i kväll mina rekommendationer–
–till att amiral Frank Beardsley blir min efterträdare.
Du kommer att vara till sjöss när du önska att du vore hemma–
–eller i Washington när du önskar att du vore till sjöss.
Låt oss alla ställa oss upp för kommendant Beardsley.
Tack, kommendant Sherman.
Jag vet att...
Det här är en otrolig chans och en stor ära.
Men jag har precis börjat här på skolan–
–och det skulle inte vara rätt mot mina kadetter–
–eller min nya familj, som nästan är fler än kadetterna.
Och därför måste jag respektfullt tacka nej.
Jag hoppas att ni vet hur hedrad jag är.
–Vill du sova på saken? –Nej, sir. Jag är säker. Tack.
–Jag ställer upp. –Han är bara för mycket.
Vill ni sova på saken, så förstår jag.
–Läget? –Vad gör du?
Det jag tjänar, delar jag med alla. Minus mina 10 %.
–Var kommer ölen ifrån? –Titta inte på mig.
–Jag har inte beställt pizza. –Ordern är på 379 dollar plus dricks.
–379? –Plus dricks.
Jag kommer.
Äckligt.
–Du, Christina. Schyst party. –Hej, Nick.
Phoebe skramlar till pizzorna.
–Jag kom kanske för att träffa dig. –Mig?
Oj. Tänk att du gillar mig.
–Du är snygg. Varför inte? –Kanske för att...
Phoebe är min syster.
–Hej, Phoebe. –Stick, tönt.
–Förlåt. –Nej, förlåt mig.
Killar ska inte komma i mellan oss.
Som om det skulle hända. Kom nu.
Andas djupt.
Schyst mössa.
–Gosse... –Jag har letat efter dig.
–Phoebe! Vad är det som pågår? –Vi fick bjuda in vänner för mamma.
–Sa du det? –"Några vänner", sa jag.
–Jag gick inte med på detta. –Var är alla andra? Var är småbarnen?
Måste...ha...mera...choklad.
Räck upp handen alla som bor här.
Alla andra som är kvar om fem minuter måste ta värvning i Kustbevakningen.
Det är så att det saknas 379 dollar...
Till köket. – Uppställning, allihop.
–Uppställning, säger jag! –Dylan och Phoebe. Jag är besviken.
Besviken? Är det besviken du är, Helen?
–William och Christina. –Ta det lugnt.
Det har tagits för lugnt. Det fungerar inte.
Jag borde ha använt förnuftet. Det är det regler är till för.
Hör du dig själv? Allt är inte regler. Du låter som en militärrobot.
Jaså? Du låter som en flummig hippie.
Ni har en timme på er att städa upp.
Det är inte fel att ha regler. Hela universum lever efter regler.
Regler är det sista barnen behöver av mig. Jag vet bara en regel:
Allt detta kan tas ifrån dig när som helst. Vem behöver regler då?
Jag kan inte leva så här, inte barnen heller.
–Jag vet inte hur ni klarar det. –Det gick fint tills vi blev ihop.
–Allt var snyggt och prydligt. –Frank...
Vi kastade oss in i det här.
Jag trodde att vi kunde fortsätta där vi slutade, men det var längesen.
Kanske det.
Vet du vad, Frank?
–Ta det där jobbet. –Jag vill inte ha det.
Vi vet båda vad ditt förnuft säger dig. Snälla, gå din väg.
–Är du inte längre min bror? –Jag vet inte.
Kakor, någon?
Helen grät sig till sömns. Vi borde skämmas, det är vårt fel.
Mamma var lyckligare än hon varit på länge. Vi sabbade det.
Det var så vi ville ha det: två separata familjer.
Jag visste inte att det skulle kännas så här.
Ja.
–Hallå? –Hej.
Det är jag.
Hej.
Jag har tänkt mycket på vad du sa.
Och jag...
Jag tror att jag kanske ska ta det där jobbet.
Ja... Vi måste prata med barnen, Frank.
Jag berättar för dem.
Okej.
–Vi ses, då. –Adjö.
–Titta, det är missfostren. –Ska ni inte gå hem till er "sko".
–Håll klaffen. –Sa du "håll klaffen"?
Vad är det, strulpelle? Jäklas du med mina bröder, får du med mig att göra.
–Och med mig. –Och med mig.
Och mig.
–Och med mig. –Det är inga problem.
–Är det de som ogillar storfamiljer? –De säger att vi delar kalsonger.
–Det är okunnigt. –Hur stoppar man det?
–Med utbildning? –Med smisk.
–Vad hände? –De gav sig på bröderna.
–Men vi fixade det... –...som en familj.
Du vann valet!
–Bra jobbat. –Du hjälpte mig.
Pappa!
–Jag vill berätta! –Du babblar så.
Lystring.
Jag har nåt viktigt att berätta.
–Ska vi flytta? –Va? Nej!
–Bara för att du och mamma grälade... –Det var ett stort gräl.
Alltihop är vårt fel.
Vi försökte få er att bo med personer ni inte hade nåt gemensamt med.
Det var självupptaget och tjurskalligt.
Jag pratar gärna mer men fartyget seglar snart.
Vart då?
Jag ska träffa alla på östkusten för att förbereda min nya tjänst.
Upp med mungiporna.
Om ni nånsin behöver nåt – det gäller alla barnen North–
–då är det bara att ringa, så kommer jag. Okej?
Hej då, Frank.
Du kan det här, William. Mrs Munion tar er till Washington.
–Åk inte. –Snälla.
Hör här. Jag lovar att allt blir som det var förut.
Det här är vår sista flytt.
Jag måste åka.
Ska du inte berätta att du valdes in i elevrådet?
Det spelar ingen roll längre.
–Vi ska packa och flytta som vanligt. –Ska vi bara ge upp?
–Du kan gången. –Vänta, William!
–Vad?! –Jag vill inte mista en mamma till.
Han har rätt.
Vi får stoppa båten.
Kelly! Några får vänta här på mamma.
Vi andra kör i gång.
Befäl och besättning! Givakt!
Vi gör mamma glad om vi lägger tillbaka allt.
Ja!
Hjälp!
Mrs Munion!
Nej! Min Gud!
Mrs Munion!
Hjälp!
Håll i!
–Titta, mamma! –Vad är de som pågår, mrs Munion?
Jag dammsög för fulla muggar och...
–Var är de stora barnen? –De ska stoppa pappa.
Vi stökar till eftersom du blev sur när vi städade.
Vi ändrade oss. Vi vill inte dela på er, för vi vill bo ihop.
Ville ni dela på oss?
–Kom! –Nej!
–Vi måste gå. –Mins du inte? Smisk fungerar inte.
Nej, inget smisk, älskling. Jag vet vad vi gör.
–Kommendant på bryggan. –Välkommen.
Trevligt att vara ombord.
–Vi är redo för full fart, amiral. –Fråga amiral Beardsley.
Du ger order, Frank.
Vad beordrar ni?
–Stanna! –Stannar.
Vad nu, då?
Det är mina barn.
–Ta ner seglet. –Ja, kapten.
–Gå in långsides. –Aj aj, sir.
KUSTBEVAKNINGEN
–Vad gör ni här? –Stoppar dig.
Vi måste bekänna nåt. Vi låg bakom alla gräl.
Vi ville dela på er, så att det blir som förr.
Vi gjorde ett misstag. Vi vill vara en stor familj.
Vi måste vara tillsammans.
Jag är ledsen, men det är för sent. Er mamma är mycket...
Min vackra fyrvakterska.
–Förlåt mig. –Mig med.
–Det är här jag hör hemma. –Ja.
Jag tror att mina barn håller med.
–Dina barn? –Våra barn.
–Vill du gifta dig med mig igen? –Ja.
Fast den här gången ska det gå rätt till.
Vet du vad vi behöver? – Gruppkram!
Du har kommit till: Frank, Helen, Harry, Jimi, Marisa, Aldo...
Joni, Phoebe, William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Lau och Kelly.
Översättning: Cecilia Holmberg www.broadcasttext.com