Le čas bo pokazal, kaj je res in kaj je legenda.
Nekatere resnice ne preživijo,
legenda o otroku z modrimi očmi pa bo trajala večno
in jo bodo šepetali vsi štirje vetrovi velikih, belih planin.
Mi, Yagahli, smo bili lovci na najmogočnejšo zver, na manaka,
vendar se je naš svet začel spreminjati.
Manaki so v našo dolino prihajali vedno kasneje,
včasih pa sploh niso prišli.
Naši lovci so postajali zaskrbljeni,
ljudje pa so začeli stradati.
Le ena med nami, tista, ki smo ji pravili Stara mati,
zadnja svoje vrste, le ona je lahko govorila z duhovi zemlje
in da povpraša za modrost očetov, da reši svoj narod.
Velikokrat jih je vprašala, vse dokler neke noči
niso odgovorili na njen klic in nam poslali znamenje.
Znamenje o začetku konca.
Našli smo jo v gorah. Držala se je mrtve ženske.
Poslali so jo naši očetje.
Povedala nam bo
o štirinogih demonih, ki bodo uničili naš svet.
V našo dolino bodo prišli takrat,
ko bomo mi odšli na naš zadnji lov.
A ne bojte se.
Iz tega lova bo izšel bojevnik
in ona bo njegova ženska.
Popeljala nas bosta v novo življenje,
kjer Yagahli ne bodo več poznali lakote.
Stara mati te noči ni videla obraza bojevnika,
o katerem je govorila, vendar je vedela, da je otrok
z modrimi očmi blagoslovljen in da ga je treba zaščititi.
Za naš narod je ona bila Evolet, obljuba življenja.
Za fanta z imenom D'Leh pa je bila veliko več kot to.
Le en Yagahl ni verjel v prerokbo Stare matere:
Oče tega mladeniča,
tisti, ki je nosil Belo kopje in zažvižgal za začetek lova.
Na tvojega sina bom pazil, kot da je moj.
Vem, da boš. Vendar obljubi, da ne boš nikomur rekel,
zakaj sem odšel.
Ne moremo počakati na zadnji lov.
Zopet vrzi! -Dober met!
Ka'Ren.
Ne, ne ti.
Tvoj oče je zapustil naše ljudstvo. Odidi!
Zmagati moraš, Ka'Ren!
Pustite ga! Ka'Ren, rekel sem, da ga pusti!
D'Leh ... -On je sin strahopetca.
Nikoli več ne reči tega.
Tudi ostali ne.
Sam si, tako kot jaz.
Kaj se je zgodilo s tvojim ljudstvom?
Pobili so jih.
Štirinogi demoni.
Nikoli več ne boš sama, Evolet.
Vidiš tisto svetlobo? Tisto.
Ne premika se po nebu tako kot ostale.
Ta svetloba je tako kot ti v mojem srcu.
Nikoli ne bo odšla vstran.
Nikoli ne bo odšla vstran? -Ne, nikoli.
Evolet, pridi sem. Ne hodi vstran od kolibe, ne da mi poveš.
Evolet in D'Leh sta se gledala veliko lun,
ljubezen v njunih srcih pa se je krepila.
10.000 PR.N.ŠT.
Dokler nazadnje, čez veliko let,
ni prišel dan zadnjega lova.
D'Leh, kako dolgo bova še morala opazovati?
Dokler ne bodo prišli manaki.
In ko bodo prišli? -Ne vem.
D'Leh, kdaj bom jaz postal lovec? -Boš že nehal spraševati?
Veliki lovec Tic'Tic je prišel v kolibo Stare matere.
Ona misli, da je nastopil čas iz prerokbe.
Rekla mu je, da naj na tem lovu ne ubije manaka.
Ona misli, da bo Ka'Ren osvojil Belo kopje in zahteval Evolet.
Baku, glej, kaj sem našla.
Veš, kako dober lovec je Ka'Ren.
Pobegniti morava. Skupaj se lahko prebijeva skozi Velike gore.
Da bi zapustil svoje ljudstvo? Tako kot moj oče?
Tega ne morem narediti.
Toliko lun sem čakal na to.
Skupaj bova lahko le,
če ubijem manaka.
Tukaj so! Glejta!
Koliko jih je!
Danes ne bom jaz prebodel srca manaka.
To bo eden med vami.
Eden od vas bo zahteval Belo kopje.
Naj očetje Yagahlov in duhovi mogočnega manaka
izberejo najboljšega.
Ka'Ren, ti boš metal prvi. -Ka'Ren, manak je tvoj.
Ti boš naš vodja.
D'Leh, kaj pa ti?
Jaz lovim, da bom dobil Evolet.
Dajmo vsi naenkrat!
Tic'Tic je našel bika vodnika.
Počasi! D'Leh!
Zbežali bodo!
Baku, prihajajo!
Prihajajo!
Še zadnji prihaja! To je veliki bik!
Prihaja D'Leh! Ka'Ren, vrzi!
Džite ga dol! Nazaj ga držite!
Premočen je. Naj gre, Ka'Ren.
D'Leh, moramo ga pustiti. -Ne morem. Zataknila se mi je roka.
Poglej! To je D'Leh!
Ubil si ga! Čisto sam!
To še nikomur ni uspelo.
To je bilo pogumno.
D'Leh je ubil manaka. Ni hotel spustiti mreže.
Samo on je ni.
Kaj še čakaš?
Modri duh, ubil sem manaka.
Zahtevam Belo kopje. In z njim mojo žensko.
Evolet.
Od tega dne dalje D'Leh ni bil več sin strahopetca.
Yagahl bodo sedaj spoštovali njegovo ime,
ker jim je še zadnjič dal dobrote manaka.
Četudi je Stara mati v srcu bila srečna,
da je videla Evolet tako srečno,
se je v duši bala, da tisti, ki je ubil mogočno zver,
ne bo imel poguma za to, kar še prihaja.
Zakaj Tic'Tic ne slavi z nami?
D'Leh? -Nekaj moram storiti.
Kaj hočeš?
Nisem bil pogumen. In tudi sam nisem lovil.
Očetje Yagahlov so se danes poigrali z nami.
Kaj naj naredim? Če se naj odpovem Belemu kopju,
se odpovem Evolet. Tega ne morem!
Je ona tvoja, da bi se ji odpovedal?
Ni Yagahlski način, če osvojiš kopje z lažjo.
Tic'Ticu sem vrnil Belo kopje. -Zakaj si to naredil?
Jaz nisem ubil manaka, Evolet.
Da, si. Držal si za mrežo. -Lagal sem.
Hotel sem spustiti, kot ostali. Moja roka je bila zataknjena.
Potem pa je manak naletel na moje kopje.
Nič nisem naredil!
Evolet, se spomniš, kaj sem ti rekel o svetlobi?
Še vedno čutim isto.
Vedno boš v mojem srcu.
To ne bo nikoli izginilo.
Kljub temu,
pa si se mi odpovedal.
Te noči je v dolini Yagahlov padal velik, bel dež.
Tako kot ledeni dež je v D'Lehovo srce vstopila žalost.
In z belim dežjem so prišli tudi štirinogi demoni.
Ostani tu.
Moha! Pazi!
Ne ubijte jih!
Ujemite jih!
Baku, skrij se! -Da, mati.
Ne moreva jim pomagati.
Privežite jo za mojega konja.
Pusti ...
Pusti me!
Kaj delaš? -Za njimi grem.
Čez Velike gore? To je nemogoče.
Oni pa so prišli čez Velike gore, kajne?
Demoni so. Morda lahko letijo. -Nisem videl kril. Si jih ti?
Misliš, da lahko sam premagaš boga? Kdo si ti?
Ni sam.
Jaz grem z njim.
Brez ostalih lovcev bomo vsi pomrli.
Tudi jaz bom šel. -Ne, Baku, ti ostaneš tu.
Ti, Ka'Ren, pa moraš iti z njim.
Ne dotikaj se me!
In ko so se poslavljali od starejših in otrok,
jih je modri duh Yagahlov blagoslovil,
tako kot tudi njihova kopja.
Stara mati je vedela, da ne bodo nikoli več lovci,
temveč bojevniki.
Znočilo se bo, zato bomo počakali tukaj.
Ne, gremo naprej. Približujemo se jim.
Ne vidim po temi. Ti lahko? Tu bomo postali.
Pojedli bomo in spali.
Zakaj ne nosiš Belega kopja?
Te je strah?
Odgovori! -Ka'Ren, zaspi.
Baku? Baku! Kaj delaš tu?
Domov pojdi! -Lahko vam pomagam.
Lahko nosim torbo z vodo. -Domov pojdi!
Ubili so mojo mamo!
Samo on je.
Samo upočasnil nas bo.
D'Leh, žejen sem.
V teh kamnih je še vedno ogenj. -D'Leh!
Živa je. Pohiteti moramo!
Zakaj Staro mater zebe?
Beli dež ni prijatelj lovcev.
Pogoltnil je vse sledi ukradenih bratov in sester.
Zdaj jih bodo morali voditi očetje Yagahlov.
Veliko dni in noči so hodili do daljne dežele,
kjer se končajo Velike gore
in kjer se je začela zgodba o otroku z modrimi očmi.
Kraj, kjer so štirinogi demoni pobili Evoletino ljudstvo.
Že dneve hodimo, pa še vedno ni sledi.
Mogoče imajo res krila. -Mogoče pa res.
Naši bratje in sestre pa jih nimajo.
Ne pozabi žvečiti.
Ta čarovnica pušča sledi.
Nima sreče.
Všeč mi je tvoj duh, vendar ga bom zlomil.
Mogoče ga je samo izgubila.
Tu je vroče. -Baku, bodi blizu.
Kaj je bilo to?
Nocoj jih moramo osvoboditi. -Ne nocoj.
To ni pravi kraj.
Vedo, da je tu nevarno, zato bodo dobro pazili.
Mi bomo naredili enako.
Prvi bom jaz, nato Ka'Ren, potem pa ti.
D'Leh! Pridi!
Razumem tvojo bolečino,
vendar moraš potrpeti.
Na mojega gospodarja morda delujejo tvoji zlobni uroki,
na mene pa ne.
D'Leh!
Nikoli več te ne bom zapustil.
Sem!
Pridi!
D'Leh!
Teci!
Tu čez! Sem!
Ka'Ren!
Teci!
Tic'Tic! Gremo! Tic'Tic!
D'Leh, Evolet, sem gor!
D'Leh! -Grem po fanta!
Ne, ne hodi! -Vrnil se bom pote. Obljubim.
Baku!
Ne bi smel biti tu.
Kdo je on?
Mislim, da govori o D'Lehu.
Če boš zopet poskusil, bom oba ubil.
Nikoli ...
Nikoli več ne pobegni od mene.
D'Leh se bo vrnil. Obljubil je.
Ka'Ren, misliš, da je še živ? -To zdaj ni več pomembno.
Poskusil nas je rešiti!
Oprosti, Tic'Tic. moral bi te poslušati.
Nocoj ti bom prinesel hrano.
Stara mati jih je opazovala in jim dajala moč
in njen duh jim je vedno bil ob strani.
Te noči pa ni mogla nadzirati sil zemlje
in ni mogla zaustaviti vode iz nebes.
D'Leh se bo moral sam soočiti z mogočno zverjo,
ki vlada tej deželi.
Ne pojej me, ko te bom osvobodil!
Bal sem se, da si mrtev. -Ne boj se za mene.
Tja poglej.
Tam je bil napad. Slišal sem kričanje.
Od tod so prišli.
Tic'Tic, umakni se. Pridi!
D'Leh, pridi nazaj.
Umakni se!
Gotovo se me spomniš. Rešil sem ti življenje.
Si govoril s Sabljezobim?
Kako to, da govorite naše besede?
Ti Nakujska hrana ni všeč?
Drugačna je, ampak dobra.
Prišli smo čez gore. -Vemo, od kod ste prišli.
Kako veste? Kako to, da govorite naše besede?
Pred vami je prišel čez gore nek človek. Iskal je novo deželo.
Naš modrec mi je rekel, da se naučim njegovih besed.
Ti imaš njegov obraz.
Kaj se mu je zgodilo?
Že davno so ga odpeljali.
Kam?
Pridi.
Ko je prišel tvoj oče, sva postala prijatelja.
Nato je hudobni duh ugrabil tvojega očeta,
tako kot tudi veliko naših ljudi.
Odpeljali so jih v gnezdo Velike ptice
in odleteli čez pesek.
Kam so jih odpeljali?
V gore bogov.
Od tam se še nihče ni vrnil.
Naš modrec pravi, da nas boš ti vodil tja.
Jaz?
Govori se, da bo nekega dne prišel tisti,
ki bo osvobodil naše ljudstvo.
Tisti, ki govori s Sabljezobim.
Medtem ko so pogumni Nakuji zažigali svoje mrtve,
so vsem plemenom v deželi poslali besedo,
da je prišel tisti, ki govori s Sabljezobim.
To je bil klic na vojno.
Zakaj mislijo, da jih lahko osvobodim?
Nekaj moraš vedeti o svojem očetu.
Ko je tvoja mama umrla pri tvojem rojstvu,
tvoj oče ni prevzel skrbi le za tebe,
ampak za vse ljudstvo.
Stradali smo.
Ni mogel čakati, da bi se uresničila prerokba Stare matere.
Tvoj oče ni pobegnil.
Odšel je, da bi rešil naše ljudstvo.
Kako si lahko dovolil, da sem ves ta čas verjel,
da nas je moj oče izdal? -Ker je on tako hotel.
Tvoj oče je nosil Belo kopje.
Bal se je, da ko bo odšel, da bodo ostali šli za njim
in zapustili naše ljudstvo.
In zakaj mi to praviš ravno zdaj?
Dober človek
naredi okoli sebe krog in skrbi za tiste, ki so v njem.
Za njegovo žensko, otroke.
Drugi ljudje rišejo večje kroge in v njih dodajajo brate in sestre.
Nekateri ljudje
pa imajo veličastno usodo.
Narisati morajo
kroge, v katerih je veliko več ljudi.
Tvoj oče
je bil tak človek.
Odločiti se moraš,
ali si tudi ti takšen.
To je Kawu, naš najhitrejši tekač.
Prinaša glas od tistih, ki živijo tamkaj.
Ugrabili so veliko ljudi
in zdaj se premikajo k Veliki ptici. Hitro.
Morajo jih najti, preden pridejo do ptic.
Ti nimaš žene?
En dan pred vašim prihodom
so ji vzeli življenje.
In ugrabili najinega sina.
Jaz sem Baku.
Tudu. -Ne, jaz sem Baku.
Baku, Tudu. Baku, Tudu.
Ubil ga bo! Morate mu pomagati!
Pusti ga!
Si me udaril, da bi zadovoljil vašo čarovnico?
Samo poskusi.
To boš še obžaloval.
Beseda Nakujev je potovala zelo hitro
in z vseh vetrov je prišlo veliko bojevnikov.
Tuk-Tuki,
ki se premikajo hitro kot ptice in skrivajo svoje oči za masko.
Pleme Kuura, ki so majhni kot otroci.
In iz doline brez sonca so prišli tisti s krvjo na glavah.
Najmočnejši med njimi pa so bili Hute.
Njihov vodja je govoril v imenu vseh bojevnikov v deželi.
Povej jim, da če bodo šli z nami, jih bomo povedli dol.
Pravi, da si le fantič.
Povej mu, da sem starejši, kot izgledam.
Quina je Hoda. Hoda ne laže.
Hodili so vedno hitreje in niso upočasnili,
da bi jedli ali se spočili.
Vsakega dne jih je bilo vse več.
K reki, hitro.
Beseda "yahala", kaj pomeni?
To so tvoje besede: Premagati jih moramo.
Velike ptice so pristale.
Evolet!
Baku, D'Leh' je tu!
Tudu, človek s kopjem ne bo odnehal.
On in ona.
Mogoče ima fant prav.
D'Leh ne more leteti čez vodo tako kot oni.
Kdo na svetu se lahko bori proti toliko kopjem?
Ta reka se vije kot kača v pesku.
Pravi, da kačje oči na soncu počivajo,
ko je Luna, pa se ne premikajo.
Ali obstaja bližnjica do kačje glave?
Pogledati moramo za Velikim peskom,
vendar nihče ne more hoditi tako daleč.
Gore ali pesek, vse je enako.
Lahko se izgubimo.
Vsi bomo umrli.
Našli bomo kačjo glavo
in osvobodili naše ljudi.
Počivati moramo.
Človek z reke je govoril resnico.
Veliko dni so hodili v krogu in se tudi izgubili.
Nikjer niso mogli najti kačjega očesa.
Pozabiti moraš na moškega, ki hodi za tabo.
Nihče še nikoli ni prehodil peščenega morja.
Vsi bodo umrli.
Tic'Tic, Tic'Tic, našel sem kačje oko!
Vidiš to svetlobo? Tistole?
Se spomniš, kaj so rekli ljudje z reke?
Pod soncem počiva, ko pa je luna,
pa se ne premika.
Nakudu, povej jim, kaj sem rekel.
Vodil nas bo do kačje glave.
In ko je v dolino končno Yagahlov prišla luna,
se je zdelo, kot da so Staro mater zapustili vsi duhovi.
Veliko lun ni jedla ali govorila,
ker je vedela, da je to zadnja usoda, ki se mora izpolniti.
Modri duhovi,
jaz sem, Katan.
Gore bogov
in kačja glava.
Evolet, si v redu? -Ne govori.
Baku, pridi sem!
Kako lahko človek stori nekaj takega očetu manaku?
Niso ljudje kot mi, Baku.
Kaj pa so potem?
Nekateri pravijo, da so prišli z zvezd.
Drugi verjamejo, da so prileteli čez Veliko vodo,
ko se je njihova dežela potopila v morje.
Hitreje morajo delati! -Kaj naj storim, Vsemogočni?
Žrtvuj enega.
Vsemogočni ni zadovoljen. Pripeljite mu žrtev.
Preveč jih je za nas.
Nihče jih ne more premagati.
Ne, D'Leh.
Tistih, ki tu prisilno delajo,
je veliko več.
Misliš, da se bodo borili zraven nas?
To boš moral ugotoviti.
Obdrži to.
D'Leh! D'Leh!
Ne boj se, Baku. Pripeljal te bom domov.
Kje je Evolet? -Ženske spijo v drugih kolibah.
Vendar sem jo danes videl.
Tic'Tic in veliko kopij čaka v pesku.
Danes so ubili Moho. Žrtvovali so ga.
Zaradi moje napake ste prišli na to grozno mesto.
Morate mi oprostiti.
Očetje so te izbrali, da nas vodiš
in stali ti bomo ob strani.
Povej jim, koliko kopij imamo.
Vprašaj jih, če se bodo borili z nami.
Število kopij ni pomembno. Ljudje ne morejo premagati bogov.
On ima čarobne moči. Govoril je s Sabljezobim.
Pravi, da slepec ve veliko o bogovih.
Nekoč je bil njihov služabnik, vendar jim je pobegnil.
Od takrat ga skrivajo tukaj.
Modri človek,
povej nam kaj več o teh bogovih.
Bili so trije, zdaj pa je ostal samo še eden.
Nekako jih moramo premagati.
Pravi, da je samo enkrat slišal boga,
kako nekomu govori, česa se boji.
Govorijo o nekom, ki nosi znamenje,
ki se lahko vidi ponoči na nebu.
Pravijo mu Uruana, "Znamenje lovca".
Najsvetlejša zvezda na nebu.
Vprašal je, če nosiš znamenje lovca.
Brez znamenja ne boš mogel premagati boga.
Čakaj. Zapestnica okoli roke.
Kje si jo dobil?
Od človeka, ki mu je rešil življenje? -Kje je ta?
Njegove kosti so z drugimi zakopane v pesku.
Vedeti hoče, zakaj sprašuješ za tega moža.
Bil je moj oče.
Vprašaj ga, kje je Tic'Tic.
Opazili so nas!
Dopolnil sem svoje dni.
Veliki lovec, prosim, ne govori tega.
Potrebujemo te.
Ne bodo se borili z nami.
Imajo svojo lastno prerokbo.
Prerokba ima veliko obrazov, veliko načinov, da se uresniči.
Tvoj oče, to mi je dal.
Ne, veliki lovec, to je tvoje. -Vzemi!
Bodi tak, kot tvoj oče.
Pridi k meni.
Osvobodil sem te,
zdaj pa te bom naredil za svojo.
Vsemogočnemu si ukradel sužnjo.
Ona je moja. -To ni odvisno od tebe.
Daj mi jo. -Daj nam nož.
Poglej brazgotino ...
Oblikovala je
znamenje!
Našli smo znamenje!
Na roki sužnje!
Vsemogočni, ne upam ti povedati, kaj smo našli.
Povej mi!
Znamenje
lovca!
To ni mogoče!
Vem, kako je, ko izgubiš dobrega prijatelja.
Tvoj oče je bil moj prijatelj.
Komaj, da se ga spomnim.
On si je tebe zapomnil.
Srce ga je bolelo, ko je govoril o fantu za Velikimi gorami.
Nameraval se je vrniti k vam,
takrat pa so ga odpeljali.
D'Leh,
možje čakajo.
Mi, ljudstvo Yagahlov,
lovimo najmogočnejšo med zvermi. Manaka.
On je velik, mi pa majhni, pa smo ga vseeno premagali.
Ker smo lovili skupaj. Kot eden.
Ko bo vzšlo sonce,
se bomo pridružili našim bratom in sestram na Gori bogov
in jih prepričali, da se bodo borili z nami,
skupaj, kot eden!
Kaj se je zgodilo?
Poslušaj, Baku, danes boš moral postati lovec.
Jaz?
"Yahala."
Prosim, vrnite ga, Vsemogočni. -Tišina, izdajalec.
Kako bi lahko brazgotine bile znamenje?
Si ga premeril? -Zelo previdno, Vsemogočni.
Velikokrat.
Kaj še ve konjenik?
Človek iz gorovja mu je sledil z veliko bojevniki.
Torej je lovec prispel?
Glej. Tistega.
Baku, našli smo pravega bika. Pojdi.
Quina, ne še!
Zdaj!
Kaj dela zdaj? -Provocira ga.
Ka'Ren, poglej!
Vsi moramo do pregrade! Gremo, gremo!
Ka'Ren! Ne!
Prihajajo sužnji!
Ona jih bo ustavila.
Peljite jo ven in jo raztrgajte.
Stojte!
Pravi, da se morajo tisti, ki spremljajo to žensko, obrniti,
sicer bo umrla.
Kot ta izdajalec.
Vrnite se v gore. Lahko odpeljete svoj žensko.
Povej mu, da sprejmem njegovo ponudbo.
Povej mu, da sprejemam.
Povej mu!
Vendar bom odpeljal tudi svoje ljudstvo.
Čisto vsakega Yagahla.
Povej mu!
Tvoji so!
Vprašaj ga, kaj bo z ostalimi!
Pravi, da pripadajo bogu.
Za vedno bodo opravljali svoje delo.
Ne.
Ne bodo!
On ni bog!
D'Leh!
Evolet!
Ne!
Na pomoč! Krvavi!
Tudi ti je ne boš imel.
Prišel si po mene.
Prosim, ne. Prosim.
Prišel si po mene.
Prosim.
Zelo daleč so potovali,
prispeli na konec sveta,
premagali tistega, ki mu pravijo Vsemogočni,
da bi se vrnili brez Evolet.
Tega Stara mati ni napovedala.
Ampak, ko so mislili, da so jo za vedno izgubili,
se je začela legenda o otroku z modrimi očmi.
Evolet je našemu ljudstvu prinesla obljubo o življenju.
In zdaj, z njenim zadnjim dihom,
ga ji je Stara mati povrnila.
Tvoj oče je želel, da odneseš to nazaj.
Nahranilo bo tvoje ljudstvo.
Povej jim, da se Yagahli zahvaljujejo Nakujem.
Hvala, brat Nakudu.
Moje srce hodi s tabo, brat D'Leh.
To je bilo zadnjič, da so videli prijatelje Nakuje.
Nato pa se je začelo veliko potovanje domov.
Vrnili so se! Vrnili so se!
In medtem ko so tisti, ki so hodili z Očeti,
gledali dol na njih in jih vodili,
so Yagahli gledali na Evolet in D'Leha,
da bi vodila njihovo ljudstvo.
In ko se je v njihovo dolino zopet narodila prva Luna,
je s sabo prinesla tudi prve plodove zemlje.
Glej, kako hitro raste.
In tako se je izpolnila obljuba življenja.
Prevedel: edenpač Uredil in priredil: FIGETO