Vi kör.
–Är du den nye? Davis? –Nej, jag ska anlägga isbana här.
–Hoppas du är bättre än den siste. –Vad var det för fel på honom?
–Han pallade inte trycket. –Jag är trycksäker.
Kniper det med självdisciplinen?
Bobby Fisher hade varit stolt över det draget. Nu kan du hälsa hem.
–Var är höjdaren själv? –Han kommer. Slappna av bara.
–Så där blir du garanterat döv. –Va?
–Vinner du? –Jag förlorar aldrig.
Okej, då kör vi.
Det är ett tvåstegskontrakt. Allt står där. Lär det utantill.
Innan i morgon bitti. Sen kraschar det er hårddisk.
Kanon...!
–Du är Davis. –Du såg mig.
–Jo då. Är nåt galet? –Jag ser inte...
–Det finns ingen flyktstrategi. –Allt är minutiöst planerat.
Jag är glad att du är säker, men om vi missar målet...
Vi ska inte missa. Tänker du missa?
Inte jag. Jag kan inte svara för de andra.
Det kan jag.
Vi flyger med olika bolag. Leg och biljetter från Turner.
–Första klass? –Ekonomi.
–Du flyger säkert i första klass. –Jo, men jag är ju höjdaren själv.
Det är inte sant.
–Problem? –Han fick mig. Schack matt.
Snyggt!
Mattie, håll huvudet nere!
Så ja, Mattie.
Kör dubbelspel!
Sätt dig.
–Hur tänker du försvara dig? –Vad ska jag säga, pappa?
–Du kan ju be om ursäkt. –Vem?
Dina lagkamrater och mig.
Tur att du bara fick tre dars avstängning.
–Ja, du hade tur. –Alla röker gräs nuförtiden.
Lägg av! Jag skiter i vad andra ungdomar gör. Du är min son.
Jag vet att det handlar om din mamma.
Visst...
–Chris, låt mig bara få... –Låt oss få det överstökat nu!
Säg allt som jag gör fel. Sluta försöka hjälpa mig!
Och ta av det rosa armbandet. Du kan inte göra nånting åt nånting.
Varför låtsas du att du kan det? Det kan du inte.
Det var inte bra. När hon blev sjuk sa du att allt skulle bli bra.
Men...det blev det inte.
–Lydel Hammond? –Titta här.
–Jag har bättre bilder än dem. –Min fru har lejt er.
–Klart hon har. –Vet ni vem min pappa är?
–Därför pratar vi med dig. –Vi har ett erbjudande.
–Vad kostar det mig? –Ja du...
–Du kommer försent till skolan. –Nej, jag skolkar.
–Skolkar du? –Ja.
Vi kunde göra nåt tillsammans. Nåt som du tycker om att göra.
Snuten tog alla mina jointar, pappa.
Förutom det.
–Vad sägs om att campa? –Gillar du att campa?
Du gillar det. Du älskade den där vildmarksupplevelseturen.
–Vad säger du? –Jag tror inte att du menar allvar.
Vad jobbar ni med, mr...Ellwood?
Jag säljer datautrustning. Inte datorer, utan tillbehör.
Sladdar, mjukvara, hårddiskar – såna saker.
–Det är inte särskilt intressant. –Jo då, det är fascinerande.
Så där, mr Ellwood.
El och vatten ingår.
Garagefjärrkontrollen ligger i köket. Sophämtning måndagar, torsdagar.
Tack.
–Akt 1 är slut. –Utan problem? Bra.
Ridån går nu upp för akt 2.
Hon ville bara ge mig sitt nummer.
Jag sa: "Ledsen, stumpan. Jag har en tjej. Hon står där."
–Jävlar! –Såg ni det där?
–Bilolycka. –Okej. Några fler?
Den andre är aska nu. Han här har stabila värden.
–Sa han nåt på vägen in? –Nej, han har varit medvetslös.
–Doktorn? –Kalla hit vakten.
Hur mår ni? Jag heter Ed Wainwright och är polismästare i stan.
–Han körde rakt in i mig. –Jag vet. Det är inte det.
Ert skjutvapen?
Vi kollade lite för att få kontakt med Robert Ellwoods anhöriga.
Men han hade inga. Han dog när han var tre.
Vi kollade era fingeravtryck, mr Carden.
Ni har varit försvunnen i många år.
Men ni är inte försvunnen längre.
Inte ofta vi får hit folk av er kaliber till vår lilla ort.
Rent frankt, Frank, jag vet ingen...
"Frankt, Frank"... Är det en ordlek?
Det är allitteration, ingen ordlek.
–Nå, Frank, vad gör du här? –När hämtar de mig?
Två man vaktar rummet hela natten.
För er skull, mr Carden.
Håll ögonen öppna. Jag kommer i morgon bitti.
Vad fan kan inte vänta i 1 1/2 timme?
Polisen i nordväst hittade den här mannen efter nån slags olycka.
Jag kollade hans avtryck och fick en träff på major Frank Carden.
–Frank Carden? –Känner du honom?
–Han försvann 1974. –Då dog han inte i olyckan?
Nej, han ligger på sjukhus. Nån ringde säkerhetsministeriet. FBI jublar.
De andra myndigheterna står i kö bakom oss. Han är en het potatis.
Är han? Alla verkar slå larm för ingenting nuförtiden.
–Säg till när han kommer hit. –Visst.
Vi ses.
–Ja? Är det han? –Ja, det är Carden.
–Vår FBI–kontakt kom hit och sa det. –Det får inte spridas längre.
Jag har full koll på läget.
Hur vet du det? Ringde han? Hur kunde han det?
–Fråga sen. Vi får improvisera. –Vi hämtar honom inte.
–Du vet inte vad du snackar om. –Gubben åkte fast. Trist för honom.
–Vi har jobbat åt Frank i många år. –Har du hört talas om lojalitet?
Läst om det. Jag får inte lön för att rädda honom.
Du får ingen lön om vi inte räddar honom. Frank rår helt över kontot.
Utan Frank, inga pengar.
Det väckte min sentimentala sida.
Stans höjdare slåss om platser på presidentmiddagen i stan.
God morgon.
...Lydel Hammond Jr.
Han dog i en smitolycka utanför Rosemont Apartments.
–Vi ska göra det, va? –Nej, vi äter frukost och lägger oss.
Lydel Hammond var son till en skygg miljardär.
Hammond Sr väntas visa sig på sin sons begravning.
Det är samma Hammond som gatan, va? Och arenan?
Hammond Sr har på sistone retat upp många–
–genom att uppmuntra till våld–
–mot läkare och forskare som jobbar med stamcellsforskning.
–Beklagar bojorna, Frank. Regler. –Man kan inte vara nog försiktig.
Vad gör du här, Frank?
En fin del av landet. Jag gillar naturen här.
Titta länge och väl på den. Det kan bli din sista chans.
–Så laget förlorade? –Ja.
Igen.
Vi var där och vi försökte. Och det är väl huvudsaken?
Har du nånsin undrat över dina egenskaper som tränare?
Nej, det är inte det jag undrar över.
–Är du klar? –Ja.
–Behöver vi verkligen inte kartan? –Pappa, jag hittar här ute.
–Det är som din sprit och din öl. –Jag vill inte att du dricker heller.
–Det är tillåtet i vissa länder. –Det är inte tillåtet här.
–Har du aldrig provat det? –Jo, men jag gillade det inte.
–Gräs gör en dum. –Då rökte du mer än jag.
Mycket roligt...!
–Jag gillar det inte. –Vad då?
–Att läsa när jag ser på film. –Du vänjer dig.
–Du talar ju spanska. –Jag behöver undertexterna.
–Du vill inte se en utländsk film. –Jo, men jag vill bara se filmen.
Om jag ville läsa hade jag köpt en bok.
Jösses. Gå och hjälp honom.
Du blockerar hela vägen.
Ut!
–Kan vi inte få lön på annat sätt? –Du och Davis går ner dit.
Jag trodde att såna här broar byggdes över klyftor och kanjoner.
–Du har sett för många gamla filmer. –Minns du "Gunga Din"?
Där elefanten tog sig över... Chris.
Ja?
Kom.
Räck mig handen! Jag har er!
Jag har er. Kom.
Jag är US marshal. Min fånge, min fånge.
Nycklar...
Ta hand om honom. Mitt vapen... Vapnet.
Ring larmcentralen. Låt honom inte sticka.
Hallå?
–Det är slöseri med tid. –Carden har nio liv.
Kan du rikta den mot nåt annat?
Chris.
Chris! Ta fram din mobil och ring larmcentralen.
Stanna där. Kom inte hit.
–Det finns ingen täckning. –Vi går till vägen. Där går det.
Det vore klokt att låta mig gå. Om ni tar med mig dör ni båda.
Mina män följer efter. F.d. militärer. De kommer snart.
–Hör på... –Stanna!
Låt mig gå. Stanna här i en timme och åk hem sen. Ni har inget val.
Han har rätt. Vi låter honom gå. Vi har vapnet.
–Han gör oss inget. –Tyst.
–Vad heter du? –Chris.
Chris har rätt. Låt mig gå.
Du ser trevlig ut. Vad heter du?
–Han heter Ray. –Du vill inte dras in i det här, Ray.
–Du är ute på hal is. –Nu sa du fel sak.
–Va? –Nu borrar han ner klackarna.
Vi ska gå upp till vägen. Chris, du stannar bakom mig.
Du går framför mig hela vägen.
Då går vi. Kom.
Gå.
Milde himmel!
Centralen.
–De kan inte bara ha försvunnit. –Han jobbar knappast ensam.
Vi har en lunch. Se vad du kan ta reda på.
Chris, ge mig telefonen. – Fortsätt gå.
Toppen...!
Det sa jag ju. De är döda. Carden är kvar i bilen.
–Under vattnet. –Kanske.
Kanske?
Kanske inte.
Tre personer gick härifrån. En kvinna, kanske ett barn.
–Oj! –Fan! Jag hatar naturen.
Parkeringen är precis där nere.
Spring före. Han har radio. Be honom larma polisen.
–Det är ingen bra idé. –Jag rådfrågade inte dig. – Gå.
Fortsätt gå.
Bilen for i 800 meter uppströms och flyter hit. Det kan finnas nån i den.
Ni kan hjälpa till och ta stigen. Det är bara 1,5 nedströms härifrån.
–Har du anmält det? –Ja, det har jag.
Chris?
Han sköt honom! Han sköt honom.
–På parkeringen. Han sköt honom. –Ta ett djupt andetag. Vad hände?
–Var är ni nu? –Vi går. De är nog nära er.
–Ingen har kommit hit. –Vänta, så kommer de.
Hoppas det.
Det kan ha varit vem som helst. Ett par bögiga naturälskare.
Från floden? Det är de.
Jag sa att du var på hal is.
Okej, låt mig få tänka bara. Vi kan gå upp här.
Är det dina vänner?
Okej...då så...
Vi går den vägen. Gå nu!
–Pappa, vart ska vi? –Bort härifrån.
Fortare!
–De kom inte till flygplatsen. –Ja, så löd meddelandet.
–Var det de som körde ner i floden? –Kanske.
De stannade inte för käk och dricka.
–Var är de? –Vi har inte sett dem.
–Du sa att de var tre. –De måste ha lämnat stigen.
De måste ha sett oss.
–Gunga Din har hittat nåt. –Han bar vatten och spårade inte.
–De var här. Såg du dem inte? –Du måste tagga ner lite, Davis!
Tyst! Chaffisen anmälde olyckan. Det kommer hit folk.
–Vi borde sticka. –Vi har stora pengar på ingång.
–Vi tar dem. Gör dig av med bilen. –Jag gör det.
–Varför? –Jag gillar att köra bil.
–Visst... –Gå nu.
–Varför skulle vi se honom igen? –Snikenheten övervinner skruplerna.
Det betyder väl att han bara vill ha sina pengar?
Öka tempot, Chris. Kom igen.
Sätt fart.
–Är det du, Davis? –Ja. De letar efter Carden.
Gör dig av med Carden. Han måste bort. Förstått?
–Kan du göra det? –Det blir inte lätt.
–En halv miljon. –Hur mycket?
–Du hörde vad jag sa. –Nu är jag idel öra.
Okej.
Det ser inte bra ut, Chris. Har du nån aning om vart vi ska?
Ja. Där släppte de av oss inför orienteringen.
–Är du säker? –Ja.
Finns där vägar, restauranger?
En brandväg inte så långt därifrån.
–Jag kom dit först av alla. –Hör på.
Lämna mig här och fortsätt. De hittar mig och då är ni borta.
Nej. Du vet vad som hände mannen på parkeringen, pappa.
–De följer efter oss och... –Jag vet. – Du följer med oss.
Kom nu.
–Vad heter du? –Frank Carden.
–Jag beklagar att jag mötte dig. –Inte än, min vän. Inte än.
–Vi har hittat Stanfields kropp. –Drunknad?
Drunknad, skjuten, brutna ben. Han ser för jävlig ut.
–Jag tror att din grabb är vilse. –Jag är inte vilse!
–Vi måste vända. –Vi kan klättra ner här.
–Nej! Käfta inte emot, Chris. –Var tyst och lyssna på mig!
–Lyssna för en gångs skull. –Aggressiv grabb, Ray.
Det finns en väg. Vi gjorde det när vi var här och det är ner här.
–Gjorde ni det i regn? –Nej, men det var lätt.
–Det finns fotfästen i klippan. –Ni hade lina och en guide, va?
Jo, men... Jag vet att vi klarar det.
Om du vill dö så vet jag mindre plågsamma sätt att dö på, Ray.
Vi kollar.
Jag kan inte med bojorna.
Om du försöker nåt är jag precis bakom dig. Jag knuffar ner dig.
–Är du snut? –Före detta. Jag är idrottslärare.
Jisses. Måste vara en tuff skola.
Sakta, Chris, sakta.
–Chris, är du okej? –Ja.
Jag är okej.
Fan, alltså!
–Har de vänt? –Då hade vi sett dem. De fortsatte.
Jag fattar inte hur.
Okej, okej... Jag har dig.
Det finns en grotta där borta.
Beredd?
Okej, kom.
–Chris! –Pappa! Ta...
Håll i honom!
Turner. Jag tyckte att jag hörde nåt.
Hitta ett fotfäste.
Jag håller dig. Håll dig lugn.
Kom nu.
Håll fast, Chris. Han har dig.
Så där ja.
Chris, hjälp mig! Vapnet.
Sluta!
Upp. Ge fan i min pappa.
–Ge mig vapnet. –Nej.
Okej, vinscha upp den.
–Ingen Carden? –Nej, bara de två marshallerna.
En är kvar i bilen.
–Tack. –Vem är Carden?
Jag vet bara att han är rätt viktig för vissa i Washington.
–Är han terrorist? –Knappast. Han såg rätt vanlig ut.
Terrorister ser vanliga ut. Som vi.
Som jag kanske. Du är inte så vanlig.
Men vet du vad? Sköter vi det rätt kan vi komma med i tidningen.
Filma bilen och sen mig.
Jag är tillbaka. Var är ni?
–40,083 nord, 25,55 väst. –Okej.
–Jag tar inte av bojorna igen. –Man har väl rätt att försöka.
–Du är rätt tuff för att vara gammal. –Tack vare militärutbildningen.
–Varför jagar de dig? –Jag rökte inne i en restaurang.
De ser rätt allvarligt på det nuförtiden.
–Vilka är de som följer efter oss? –Vänner. Inte dina vänner.
–Så du är idrottslärare? –Ja.
Och han är basebolltränare och baskettränare på vintern.
Jag gillar baseboll.
Vad jobbar du med då? Ärligt talat.
–Jag är utrotare. –Utrotar du typ termiter?
Nej, inte precis. Jag får i uppdrag att undanröja...
Låt oss kalla dem framstegshinder.
Framstegshinder...
Är du bara legosoldat? Spelar det ingen roll vem du "utrotar"?
Inga gränser. Jag har inte stött på dem än.
–Han menar väl inte allvar, pappa? –Nej, han är säkert aktiesvindlare.
Jag vet inte. Han räddade mig från att falla.
Det var bara en reflex. Bli inte för sentimental för det.
Jag tror att jag vet vad du är kapabel till.
–Har ni stannat för en picknick? –Vi har tappat spåret.
–Säker på att de gick här? –Klart jag är säker.
I morgon är alla snutar i delstaten här.
Tre marshaller är döda. De letar överallt.
–Vad är det, Royko? Vill du ge upp? –Jag vet faktiskt inte.
–Johnson? –Jag kan nog hitta spåret i morgon.
–Vi vet vad du vill göra. –Vi fortsätter. Vi hittar honom.
–En ny Davis. Vad driver dig nu? –Pengarnas ljuva stank.
Exakt. Vi ger Gunga Din en chans. Vi hittar spåret i morgon.
Vem är Wainwright? Chuck Robbins, US Marshals–kontoret.
Gordon Jennings. Gwen Miles från Washington.
–Nåt nytt? –Grabbarna har hittat spår.
Tre personer har gått från floden där Stanfield hittades.
–Carden? –Kanske.
–De andra två då? –Jag glömde min kristallkula.
–Tack. –Varsågod.
–FBI tar över brottsplatsen nu. –Om det är det ni vill.
Det är det. US Marshals sköter jakten.
–Då får vi väl fixa kaffe, va? –Det vore jättegott.
Dubbel espresso, koffeinfri, inget socker.
Två.
Oj! FBI.
Säg det inte så högt. Då tror de att du är lantis.
Chris, vakna!
–Låt honom sova. Är klockan sex? –Vi ska iväg.
–Jag har kramp. –Trist att höra, Frank.
–Vad sägs om frukost? –Ser det här ut som Hilton?
–De måste ha vänt. –Hade ni inte sett dem då?
Om jag varit här hade vi haft dem. Jag hade inte tappat bort dem.
–Får jag skjuta honom? –Inte än. – Du, Davis!
Ställ inte upp i en charmtävling. Du hade aldrig kvalat in.
Kolla!
Fan. De måste ha hoppat fallskärm ner.
De klättrade ner här.
–Carden kan vara var som helst. –Han kan vara död.
Anta inget ifråga om Frank Carden. I regel antar man fel.
Jaså? Du känner honom inte, va?
Jag såg hans akt. Militären använde honom på hemliga uppdrag.
–Som mördare eller...? –Han körde inte ut pizzor.
Ingen "expresso".
Socker, grädde...
–Kasst? –Kasst.
–Donuts? –Nej.
Tack, polismästarn.
–Ursäkta. –Kom!
Vet ni vad det värsta är? Kaffet här är kasst och maten är full av socker.
Vad gör Carden här?
Presidenten kommer till Woodburn i morgon.
–Är presidenten målet? –Kanske. Varför inte?
–Vem vill mörda presidenten? –Du skojar.
Fortsätt! De kommer tillbaka.
Räkna inte med det. Mina män har kommit på sina misstag nu.
De är inte långt bakom oss. En av dem är proffs–spårare.
Upplärd av aboriginer i Australien. Ni vet hur duktiga de är, va?
Tyst!
–Och du spelar schack nu. –Jag ska slå honom.
–Fjollspel. –Äntligen nåt vi är överens om.
–Kom nu. –Lugn. Vi hittar dem.
Frank försöker sinka dem.
–Hur länge har du varit lärare? –I ett par år bara.
–Du måste vara duktig. –Jag är väl hyfsad.
–Är han det, Chris? –Han tycker det. Han är rätt sträng.
Stanna. Vänta lite.
Vatten.
Vill du ha?
Dog din fru i cancer?
Ja. Det var för två år sen.
Jag är ledsen.
Är du det? Det har jag svårt att tro. Fråga mig inte varför.
På grund av mitt yrke?
Kanske.
Chris!
Förut fick jag medaljer för det. Kan du tänka dig det?
Med tanke på politisk korrekthet och allt är det bäst att ligga lågt.
Hjältar är omoderna.
Är du spion? Jobbar du åt militären, regeringen, CIA?
–Förut. Inte nu längre. –Inte?
–Vilka jobbar du åt? –Jag vet faktiskt inte.
Påtryckningsgrupper, folk med agenda, folk som har råd.
–Ifrågasätter du inte deras agenda? –Allt har blivit så himla invecklat.
Vem har rätt? Vem har fel? Så man gör bara sitt jobb.
–Man gör sitt bästa som alla andra. –Okej... Vi måste fortsätta.
Det är lite för sent för mig för att byta jobb. Vad skulle jag göra?
Jag vet inte, Frank. Kom nu.
Sälja försäkringar? Kanske börja plugga igen och ta en juristexamen.
Hördu! Vad glor du på?
–När jag var grabb... –Kan du inte få hit fler helikoptrar?
Jag begärde det, men det är svårt. Det här är ju inte Washington DC.
Det ska gudarna veta.
–Vi har inget med det att göra. –Inte vi heller för ett dygn sen.
–Vi skulle åkt till San Francisco. –Och plågats av din mamma?
–Vad har han gjort? –Det är helt sjukt. Hans män...
Gå er väg, så går vi vår. Ser vi polisen säger vi till dem.
–Jag vill inte dras in i det. –Det är ett misstag.
–Sa han inte att de kommer här? –Hur vet vi att det är sant?
Hur vet vi att det inte är sant?
De är på väg hit, mot en ravin. Där kommer de inte vidare.
–Där finns kanske en bro. –Inte på kartan.
Den som har Carden hittar här. Annars hade vi haft honom nu.
–Hitta på nåt snabbt. –Vad föreslår du?
Vems idé var det att campa?
Planerade jag att möta dårarna? För att göra vandringen spännande?
San Francisco hade varit frukost på sängen, tennis, cocktails...
–Och en massa, massa... –Hör du!
Massa, massa smarriga skaldjur. Och vin.
Polismästarn.
Ja. Kom.
–Vi har nåt här uppe. –Vad är det?
Falskt larm, bara två vandrare. En ser skadad ut.
–Kolla och hör av er till mig. –Uppfattat.
Ingen fara, jag ska hjälpa...
Helikopter 4, kom. Marty, hör du mig?
Marty, kom.
Helikopter 4, kom.
Marty, hör du mig?
–Säg inte att du inte kan flyga den. –Det kan jag inte.
In i helikopterjäveln nu!
–"Den minst trampade stigen"... –"The Road not Taken".
–Gillar du Frost, Ray? –Ja. Konstigt att du gör det.
"Jag tog den minst trampade vägen. Det gjorde hela skillnaden."
–Du har valt alla fel vägar i livet. –Är det läge att diskutera poesi nu?
–Vad fan är det här? –Det är från en gammal glaciär.
Det heter morän. Stenarna kom hit på istiden.
Morän heter det, ja.
–Gör jag det inte dödar de mig, va? –Risken finns. Jag tror det.
Jag kan inte gå med bojorna på. Jag måste kunna balansera.
Okej.
Men du kan ha på dem framför kroppen.
Pappa? Jag är hemskt ledsen för att jag drog in dig i det här.
–Jag föreslog att vi skulle campa. –Bara för att jag var så dum och...
–Det kunde ha varit värre. –Tror du det?
Nej, faktiskt inte.
Carden, stanna!
Chris, om han rör sig skjuter du honom i benen.
–Vänta nu. –Jag vill bara bromsa den jäveln.
Den är lite bräcklig.
–Hjälper du till? –Jag förstör inte statens egendom.
–Jag är börsmäklare. –Gå och hjälp honom!
Kom nu.
–Vad ska jag göra? –Bänd här, så går jag ner.
Okej.
–Det lossnar snart. – Okej, Chris? –Ja.
Ett.
Två.
Nu lossnar det.
Jag behöver inte hjälpa till. Jag är skurken.
Tre!
Där är de.
–Här borta! –Hallå!
Ta den. Kolla honom.
Kom hit!
Vi är här!
Skjut mannen med vapnet. Missa inte.
Adjöss, gubbe.
–Håll helikoptern stilla! –Det kom en uppvind.
Stick till träden!
Vi måste sticka.
–Jag ser inget för träden. –Släpp ner mig nånstans.
–Jag fick honom. –Bravo.
Jag hatar amatörer.
–Jösses! –Sköt inte Johnson honom?
Var är han?
–Han träffade stjärtrotorn! –Få bort oss härifrån.
–Kan du inte landa? –Jag kan inte styra den.
Var lärde du dig flyga? På Disneyland?!
–Ni försöker ha ihjäl varandra. Ut! –Jävla idiot!
Pappa!
Vi måste hämta Lochlan. Vi kan inte bara lämna honom där.
Din vän är död. Ta inte illa upp, men ni passade inte så bra ihop.
–Chris... –Kom.
Vad jävla taskigt sagt, Frank.
Upp med dig!
Rör på påkarna.
Här kommer Helan och Halvan.
Jag tar den. – Varsågoda.
–Inget kaffe. Hittade ni croissanter? –Ingen i stan vet vad det är.
Men en pilot hittade den kraschade helikoptern. Han såg inga kroppar.
–Landade han och kollade? –Det går inte att landa där ute.
–Så nu måste vi ut på expedition. –Det tar ett tag att få ut folk dit.
Är det ett "tag" på landet?
Jösses! Förlåt, mr Jennings. Vi är lite klumpiga här ute i skogen.
–Ser ni? –Finns där en telefon?
–Där sov vi när vi var på kajaktur. –Vi går dit.
–Den är död. –Vad är den?
–Du sa att här fanns en telefon. –Jag visste inte att den var kass.
Till sängen. Kom igen, Frank!
Är du nybörjare?
–Är kajakerna där? –Nej. Det är för tidigt på året.
–Vad gör vi nu då, Ray? –Ingen aning.
Jag är helt slut. Jag måste vila.
Han skulle vara grymt bra. Nån amatör knäppte honom.
–En blind höna hittar också korn. –Utan Carden missar vi kontraktet.
–Har han skickat ett mejl? –Kanske nåt lika bra.
Nämen, titta... Och sen kommer de inte längre.
Sandra.
–Va? Ray, jag... –Amen, för helvete!
Vad gör du? Tror du det är en lek? Är det OK Corral och du actionhjälte?
Du är lärare, för guds skull!
Chris, prata din pappa tillrätta. Han lyssnar på dig.
–Tror du det? –Ja.
Vad lustigt. Det har jag aldrig trott att han gjorde.
–Ska jag få honom att släppa dig? –Ja, nåt sånt.
–Dina vänner kan döda oss ändå. –Det gör de inte, jag lovar.
Du har ju stoppat dem bra hittills.
–Jävlar. –Vad är det nu?
Han har bara klassisk musik. Jag visste att han var skum.
–Vet du vad du gör? –Håll käften och gå.
Det lustiga är att Lochlan och jag på sätt och vis hade gjort slut.
Campingturen var hans idé för att vi skulle bli ihop igen.
Jag avskyr camping. Skogen är vacker, men jag vill inte sova i den.
Jag vill ha roomservice, minibar...
–Vad gör du ute i verkligheten? –Jag producerar tv–reklam.
Vad roligt.
–Har du träffat en reklamman? –Nej.
De är hemska.
Jag vet inte hur man skjuter, Ray.
Du behöver inte osäkra. Du bara siktar och trycker av.
Ray.
Ray! De väntar tills det blir mörkt, så jag ska ge dig mitt sista bud.
Ta av mig bojorna och låt mig gå innan skjutandet börjar.
Öva på honom.
–Det börjar bli mörkt, chefen. –Fortsätt lite till.
–Sen kommer ni tillbaka. –Det är uppfattat.
–Campar du och din pappa ofta? –Nej, inte precis.
Jag antar att vi... Vi lär känna varandra.
Åh katten?
–Du kan ha fel. –Nej, de är där.
Hör du! Vänta på min signal.
Chris.
Vi vill bara ha Carden. – Frank, är du där?
–Ja, jag är okej. –Ge oss Carden så får ni gå.
Sista chansen. Ge oss Carden.
Är det bara du, så är beslutet ditt.
Men det är din son. Kvinnan.
Du behöver inte bevisa nåt. Det har du gjort. Jag är övertygad.
Var försiktig, grabben.
–Nej! –Royko?
Royko? Royko!
–Jag får se. –Jäklar.
Ner!
Kolla.
Chris?
Pappa!
Pappa? Pappa!
Släpp vapnet. Släpp det!
Jag tar med grabben. Vill du se honom vid liv följer du inte efter mig.
Om du ropar på hjälp eller sticker bryter jag nacken på dig. Förstått?
Tro inte att jag är snäll.
Det får inte nå Washington. Om Vita huset dras in i det...
Jag lovade att fixa det.
Presidenten ändrar inte sina planer. Vi får göra allt för att skydda honom.
Carden försöker ingenting nu. Han förlorade sin reservgrupp...
Han har ett kontrakt och försöker fullfölja det. Han är sån.
Vi har haft med honom att göra.
–Pojken han tog då? Chris... –Vi måste skydda presidenten.
Mr Keene. Ray Keene.
–Hans son togs som gisslan. –Självklart.
–Vad gör ni för att hitta min son? –Vi letar och gör allt vi kan.
Jag vet hur svårt det är för er.
Är du okej? Är allt bra?
Vi ska göra allt vi kan, Ray.
Mina män ska bevaka presidenten.
Men efter det...
Jag fattar inte att du sjabblade nu igen. Carden måste bort.
Han får inte komma till Washington och prata med nån som helst.
Om pojken lever, få det att se ut som om Carden mördade honom.
Pojkens pappa heter Ray Keene. Gud vet vad Carden sa till honom.
–Gamla proffs tiger om sånt. –Vi kan inte ta risken.
Radera allt. Och, Davis, svik mig inte.
Hur ser du ut? Du låter rätt sexig.
Du har säkert en fin rumpa.
Hon åkte tillbaka till Washington.
Man vet aldrig med Miles. Hon tyckte att hon hade gjort sitt.
Presidenten är en sällsynt gäst här och alla som är nåt i stan ska hit.
Presidenten får säkert försvara utbildningsnedskärningarna.
Kul att se hur han hanterar det på presskonferensen. Varsågod, Bob.
Tack. Lydel Hammond Sr, den skygge miljardären–
–kommer på sin sons begravning i eftermiddag.
Hans kritik mot stamcellsforskning–
–får regeringskällor att kalla honom ett "framstegshinder".
Hammond Jr dog i förra veckan i en tragisk bilolycka i Cedar Pine.
Ja, det är Evans.
Okej, jag... Ett ögonblick, så försöker jag hitta honom.
–Ursäkta, fader. –Vad är det?
Ray Keene är i telefon. Han säger att presidenten inte är målet.
Han är trött och upprörd. Säg att du inte hittade mig.
Är presidenten inte målet? Jisses!
Jag hittar honom inte just nu. Jag ringer upp dig.
Carden!
–Du låter mig inte jobba ostört. –Var är Chris?
–Jag måste jobba, vi pratar sen. –Var är min son?
Jävla...
–Vad var det? –Nån som sköt.
På mig.
–Är det polisen? –Nej, jag tror att det är min vän.
Mer en bekanting. Håll huvudet here.
Jesus sa till henne: Jag är uppståndelsen och livet.
Den som tror på mig ska leva även om han dör. Och den som...
Hördu, kaxputte!
–Jag hade aldrig misslyckats förut. –Var är min son, Frank?
–Jag vet att du inte skadat honom. –Jaså, det vet du?
Var är min son?
Chris?
Okej, på tre... Tre.
–Mår du bra? –Ja då.
Men det var trist. Han satte på ekonomikanalen.
Okej, okej.
Gwen? Fettfri koffeinfri latte.
Ursäkta. Är det din?
Om nåt händer Ray Keene eller hans son–
–så kommer jag och tar dig. Det kan du lita på.
Hjälten är vår egen Ed Wainwright. Hur visste ni var Chris Keene var?
Jag kan inte avslöja mina källor–
–men när man varit chef lika länge som jag har man fått kontakter–
–och vunnit stadsbornas...tillit.
–Och nu väntar en befordran? –Jo, men jag ska nog bli borgmästare.
Gratulerar. Vad roligt.
–Varsågoda. –Tack.
–Är ni okej? –Ja. Själv då?
Ja.
Tack för inbjudan. En grillfest är det närmaste jag vill komma uteliv.
–Det är han som inte kan laga mat. –Det är en familjehemlighet.
Nej, det måste ju vara skälet.
Jag hämtar en tallrik åt dig. Vänta.
WKGB–104 med tvånyheterna.
Miljardären Lydel Hammond dog i en båtolycka vid Whidbey Island.
Hammonds son dog i en bilolycka för mindre än två veckor sen.
Hammond var kontroversiell och hade extrema åsikter–
–även om han förnekade kopplingar till våldsamma grupper...
Text: Thomas Jansson Prima Vista