Cine are cea mai bună idee pentru a sărbători această zi specială?
Eu!
Ieri conducerea școlii a ales cea mai bună idee.
A fost a cuiva din această clasă.
Învingătoarea este...
Lucinda Embry.
Și acum, cu toții...
Vom încheia această ceremonie îngropând o capsulă a timpului.
Da?
Ce este o capsulă a timpului?
Aceasta este o capsulă a timpului.
Acum puneți-vă căciulile pentru gândit,
pentru că va trebui să desenați cum credeți voi că va arăta viitorul.
Apoi vom pune desenele în capsulă, iar peste 50 de ani
niște copii ca voi o vor deschide și vor vedea ce ați desenat.
- Nu credeți că e grozav? - Ba da, dră Taylor!
Începeți.
Ce frumoasă e această navă spațială!
Robotul acesta este drăguț. Foarte bine.
Timpul a expirat. Predați lucrările.
Și aveți grijă să vă scrieți numele pe plic.
- Mulțumesc, Earl. - Mulțumesc, dră Taylor.
Lucinda, trebuie să termini. Mulțumesc.
Lucinda, tema era un desen.
A fost ideea ta.
Gata, dați-mi toți...
Bine ați venit, dragi prieteni și stimați colegi.
Noi, elevii și profesorii școlii Wiliam Dawes,
vom îngropa această capsulă a timpului, în cinstea noii noastre școli,
iar urmașii noștri o vor deschide peste 50 de ani.
Pentru viitor și pentru tot ce ne rezervă el.
Lucinda!
Sigur se joacă pe undeva.
Vă rugăm, ajutați-ne să o găsim.
- Căutați în vestiar. - Lucinda!
Lucinda...
O, Doamne!
Opriți-le!
Vă rog, opriți șoaptele!
traducerea și adaptarea danatom @ titrari.ro
ÎN PREZENT
Caleb, hai să vezi ceva.
Du-te...
Ce este?
Inelele lui Saturn așteaptă aprobarea ta.
A găsit cineva viață pe alte planete?
Încă nu. Suntem numai noi, deocamdată.
Bine, dar pe câte ar putea exista viață?
Dacă în această galaxie mai sunt stele ca Soarele nostru,
iar în jurul lor se învârtesc planete ca Pământul...
Există 10 milioane de lumi posibile, și pe 4 milioane sunt condiții de viață.
Atunci de ce mai întrebi?
Am vrut doar să văd dacă ești atent.
Unde te duci?
Să mă uit la emisiunea aceea de pe Discovery.
Dar duminica ieșim să mâncăm hot dog!
Adică acum.
Nu mai mănânc așa ceva. M-am hotărât să fiu vegetarian.
Și când voiai să-i spui și celui care face cumpărăturile aici?
Ești surd? Tocmai ți-am spus, tată.
Puii au 6 luni acum...
- Stinge-l. - Nu, mai e puțin.
N-o să fii atent la ore mâine.
Nu am ore mâine, e aniversarea de 50 de ani, ai uitat?
N-am uitat.
Caleb...
Când am spus că existăm numai noi
știi că m-am referit la univers, da?
Nu m-am referit la Rai...
- Știu că acolo unde e mama ta... - Tată...
Tu nici nu crezi că Raiul există.
N-am spus asta, Caleb. Am spus doar că nu știm sigur.
Atâta tot.
Dacă tu vrei să crezi, atunci crede.
Bine?
Dormi acum.
Tu și eu, împreună...
Întotdeauna.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Institutul de Tehnologie din Massachusetts
Vom discuta despre o temă pe care o veți avea și la examen.
Arbitrar contra determinism în univers.
Cine începe?
Jessica.
Determinismul spune că tot ce se întâmplă în natură
se datorează unor evenimente anterioare sau unor legi ale naturii.
Că tot ce s-a întâmplat până acum a avut un motiv.
Într-adevăr, acesta este determinismul.
- Spencer, spune-mi ceva despre Soare. - Arde.
Dezvoltă.
Are o temperatură de 10 mii de grade Farenheit la suprafață.
- 27 de milioane de grade în centru. - Bine.
Stacy...
Câteva cuvinte despre compoziția lui.
În principal, hidrogen. Dar și heliu.
- Și ceva carbon și azot. - Excelent.
Acum gândiți-vă la circumstanțele perfecte
care au plasat această minge de foc cerească
exact la distanța corectă
de mica noastră planetă albastră, astfel încât viața să se dezvolte.
Iar voi să puteți fi aici, în clasă, la această lecție.
Pare logic, nu-i așa? Totul are un scop anume,
adică e hotărât dinainte. Dar, pe de altă parte,
există teoria arbitrarului, adică totul e doar o coincidență.
Faptul că existăm nu e altceva decât rezultatul unui șir
de accidente chimice inevitabile
și mutații biologice.
Nu există vreo semnificație,
nu există un scop anume.
- Dar dvs, domnule profesor Koestler? - Eu ce?
Dvs ce credeți?
Cred că se întâmplă ce trebuie să se întâmple.
Părerea mea.
Ora s-a terminat.
Cam indigest subiect de abordat dimineața, din câte văd.
De când proful de cosmologie onorează cu prezența cursul meu?
De când stimatul coleg de astrofizică îmi e dator cu o cafea.
Ce-ți mai trece prin cap azi?
O ții minte pe sora lui Kim? Deșteapta aia cu sânii mari?
Crezi că e frumos să vorbești așa despre cumnata ta?
Dar e purul adevăr. În fine...
Vine în oraș vineri... Ea crede că ești interesant.
Parcă așa se spune despre homo. Dar se pare că nu, pentru că m-a rugat
să te invit la noi la masă.
- Nu știu ce să zic... - Haide, John...
Îmi ești dator de data trecută, când mi-ai tras țeapă.
- Caleb intrase în panică și... - Da, știu.
- Și altă dată ai zis că ești bolnav... - Ba nu.
- Ce e? - Fir-ar să fie!
- Ce-i? - Ceremonia lui Caleb.
Îmi pare rău, Phil.
- Hei, vineri! - Mă mai gândesc.
Cu 50 de ani în urmă, elevii și profesorii de la școala William Dawes
și-au imaginat cum va fi în viitor. Astăzi vom dezvălui ce ne-au lăsat.
Aș dori să vă prezint o persoană foarte deosebită, dra Priscilla Taylor.
Pentru că a fost prezentă și la ceremonia de atunci,
cel mai potrivit este ca ea să facă onorurile astăzi.
Nu văd...
Credeam că ai uitat.
Am ajuns la timp ca să te aud cântând.
Ai cântat cel mai bine.
- Nu aveai cum să mă auzi. - Ba da, pe cuvânt.
Haide, începe.
Ușurel, nu vă împingeți.
Sunt suficiente pentru toți.
Deschideți-le cu grijă.
John...
Caleb, tu ce ai primit? Oribil! Toți ceilalți au primit desene.
Caleb, ai grijă unde pui aparatul. Nu vreau să-l pierzi și pe ăsta.
- Scoate niște sunete ciudate. - Încearcă să dai volumul mai încet.
Tată, îl mai știi pe Jason, colegul meu de la fotbal?
Ne-a invitat la el acasă pe mai mulți, sâmbătă. Mă lași?
Cred că va fi mare distracție.
Ai lui au o șalupă. Tatăl lui Jason a zis că poate ne plimbă pe lac.
- Mă mai gândesc. - Adică nu mă lași.
Adică mă mai gândesc.
Ce faci cu asta? Nu trebuia să o iei acasă, aparține școlii.
Dar poate că înseamnă ceva. Poate e o hartă sau așa ceva.
Poate, nu știu, dar nu e a noastră și nu putem să o păstrăm.
Să o duci înapoi la școală mâine.
Ai înțeles? Acum hai la culcare.
- Noapte bună, puiule. - Noapte bună, mamă.
Fir-ar!
11 septembrie 2001?
În amintirea celor 2.996 de oameni care și-au pierdut viața atunci.
2.996.
Zău așa...
Ce naiba e asta?
Tată!
Tată, o să întârziem!
Mulțumesc, dle Koestler!
- Tată, ți-e rău? - Mă simt bine.
Nu ți se pare că te porți cam ciudat azi?
Ciudat? Am lucrat la ceva până târziu, azi-noapte.
Bine.
- Pa, tată! - Pa.
Observatorul astronomic
- Privește numărul de lângă dată. - Da.
- 2.996. - Da.
E numărul celor care au murit atunci. Fii atent.
Numerele astea reprezintă datele marilor dezastre din ultimii 50 de ani.
Sunt în perfectă ordine cronologică. Au mai rămas doar trei,
care nu au avut loc încă, începând cu acesta.
Așadar, mâine, undeva pe planetă, șirul prevede că 81 de oameni vor muri
într-un eveniment tragic.
- Tu auzi ce spui? - Da, știu.
- Pare o nebunie. - Știu.
Chiar și din partea ta.
Ce e acolo?
Deschide-l.
De ce îmi arăți asta?
Și ziua în care a murit Allison în incendiu e pe listă.
Pe o foaie care a stat îngropată timp de 50 de ani.
Poți să explici asta?
Am studiat lista asta toată noaptea.
Am încercat să mă conving că e o tâmpenie, dar n-am reușit.
Poate a vrut cineva să facă o glumă foarte proastă.
Da, sigur!
Numai că am văzut când au scos-o.
Am văzut când au scos capsula din pământ și i-au dat plicul închis fiului meu.
Bine. Atunci să te întreb ceva. Ce înseamnă numerele neîncercuite?
Nu știu încă. Poate că nimic, dar...
Poate că niciunul nu înseamnă nimic.
Phil, vrei să o luăm de la început? Nu spun că 81 de oameni vor muri mâine,
dar încerc să înțeleg de ce aici se spune că așa va fi.
Bine, ai dreptate, e foarte ciudat, dar trebuie să iei lucrurile cu calm.
Avem și numere neîncercuite, care nu sunt în nicio ordine.
Numerologia, Kabala, pitagorismul sunt sisteme pentru a înțelege numerele.
Și există o mulțime. De ce?
Pentru că oamenii cred ceea ce vor să creadă.
Și ai impresia că asta fac și eu.
Da, cred că pierderea lui Allison te face să nu mai judeci corect.
Am zis doar că nu judeci corect. Nu ești de acord?
- Unde te duci? - Afară.
Da?
- Dar vă amintiți de ea. - Da, îmi amintesc de Lucinda.
Era o fetiță foarte tristă.
- Doriți ceai cu gheață? - Nu, mulțumesc.
Vă amintiți ziua în care elevii dvs au îngropat capsula timpului?
- Da, copiii erau atât de emoționați! - Și ce s-a întâmplat cu Lucinda?
Nu o mai găseam. Se ascunsese într-un dulap de la subsol.
Zgâria ușa cu unghiile, ca un animal.
Zgâria ușa? De ce se ascunsese?
Nu știu.
Toată clasa o aștepta să termine de scris numerele acelea.
A trebuit să-i iau foaia.
Apoi am găsit-o și am știut că se speriase de ceva.
Dar nu am reușit să aflăm de ce.
Dră Taylor, fiul meu a primit mesajul scris de Lucinda.
Vă amintiți de el? Asta a scris ea?
Dle profesor, puneți la grea încercare memoria unei bătrâne.
- Vă vine să credeți că au trecut 50 de ani? - Un timp îndelungat.
Cred că asta e.
Ce nepoliticos din partea mea! Nu v-am oferit nimic de băut.
- Doriți ceai cu gheață? - Nu, mulțumesc.
M-am gândit că ar trebui să o cunosc.
Îmi pare rău. Lucinda a murit cu mulți ani în urmă.
Sunt tatăl lui Caleb Koestler. Aș dori numele celor două persoane
care au dezgropat capsula timpului la ceremonia de ieri.
Nu sunt sigur că înțeleg de ce ar fi o problemă pentru dvs.
Caleb...
- Cine era? - Nu știu, niște oameni.
- Ce ți-au dat? - Asta.
E grozavă, nu-i așa?
Nu ți-am spus să nu vorbești cu necunoscuți?
- Ți-ai făcut lecțiile? - Mă mai antrenez 10 minute.
Nu-ți spun de două ori, Caleb. Haide.
Salut, străine.
La ce vârstă învățăm să batem la ușă?
Ți-am spus că trec pe-aici înainte să merg la cimitir. Nu ai primit mesajul meu?
Am fost ocupat. Nu te mai juca cu lucrurile mele.
- Mereu ești ocupat. - Da.
- Ce mai face nepotul meu? - A zis că vrea să fie vegetarian.
- Ce? - Ai ceva împotrivă?
Nu îi dai iar să mănânce faimoșii cârnați de duminică, nu?
Dacă vrei să-l lași cu cineva seara, ca să ieși în oraș, ca oamenii normali...
Mulțumesc pentru ofertă, dar nu e nevoie. Chiar dacă nu crezi,
eu și Caleb ne înțelegem minunat.
- Da? - Da.
- Poți să raportezi la comandament. - Mama îți trimite salutări.
- Și tata. - Grace!
Las-o baltă.
Înțeleg că nu-ți convine să fii fiu de pastor.
- Da, sunt fiu de pastor. - Foarte bine.
Totuși, ești fiul lui. Nu poți să te împaci cu ideea?
El poate?
Mereu mă întreabă ce mai faci. Își face griji pentru tine.
- A spus el asta? - Nu era nevoie.
Sigur.
Tot va trebui să vorbești cu el cândva.
Nu poate dura la infinit. Știi că așa ar fi dorit Allison.
Caleb să aibă un bunic și invers.
Bine, plec.
Apropo, Grace, tu ce mai faci? Care mai e viața ta?
Muțumesc de întrebare, John.
Mâine trebuie să mă trezesc devreme.
Ce ai de făcut? O să mă rog pentru tine.
Te rog, nu.
Bine.
Experții spun că exploziile solare vor întrupe telecomunicațiile...
Experții...
Prețul petrolului ar putea înregistra un nou record...
Noi ciocniri au avut loc în Golf...
81.
O explozie a avut loc pe un petrolier.
Incediul a fost stins abia după trei ore.
Autoritățile încă nu știu care a fost cauza exploziei,
dar se pare că a fost o defecțiune la sistemul de răcire.
Datorită intervenției prompte a echipei de salvare, nu au existat morți.
Fermierii din centrul țării...
Urmează Karl, cu prognoza meteo. Se pare că va fi caniculă.
Așa este, Bob. La sfârșitul săptămânii presiunea atmosferică va crește...
Se pare că vara indiană va mai dura, așa că luați-vă pălăria de soare...
Alo?
Tată, unde ești? Trebuia să aduci mașina după amiază.
Caleb, îmi pare foarte rău. Vin să te iau în 10 minute, da?
Bine, pa.
Școala William Dawes. Trasee alternative.
Nu există trasee alternative.
Salut, Phil și Kim nu pot răspunde acum. Lăsați un mesaj.
Salut, Phil, sunt John.
Îmi pare rău pentru ieri. M-am cam luat de tine, nu?
Nu sunt pregătit să cunosc pe cineva acum,
dar mi-ar face plăcere să cinăm împreună în oraș.
Cred că mi-ar prinde bine să mai ies din casă și...
Numerele neîncercuite sunt coordonatele locului.
Chiar aici?
Salut. E totul în regulă?
Îmi pare rău, dar trebuie să vă întoarceți la mașină.
- E cineva rănit? - Câteva persoane.
Dar nu e grav.
La pământ!
Ajutor! Ajutați-mă, vă rog!
Ajutor!
- Ați pățit ceva, domnule? - Îndepărtați-vă, vă rog.
... Cea mai mare tragedie aviatică din istoria SUA. Patru avioane
s-au prăbușit în tot atâtea state, din Maine până în Miami.
Un ambuteiaj pe autostradă s-a transformat în dezastru când un Boeing...
Vrei să te duci la tine în cameră, ca să vorbesc cu tatăl tău?
- I-ai spus ceva? - Sigur că nu.
Conform primelor estimări, sunt 81 de morți.
Vrei să vorbim?
Vreau doar... să dorm.
Ce s-a întâmplat, tată?
Mi s-a stricat mașina, pe autostradă.
Nu e doar asta, nu-i așa?
Mă duc la culcare.
Termină-ți lecțiile.
Apoi du-te și tu la culcare. Fără televizor în seara asta.
De ce? Mereu mă uit o oră la televizor.
Nu mai pune întrebări, Caleb.
Pot să pun întrebări, dacă îmi ceri ceva absurd.
Nu mă lași să joc fotbal, nu mă lași să dorm la Jason,
iar acum nu-mi spui ce se întâmplă și de ce te porți atât de ciudat.
Nu mai sunt un copil mic.
81 de oameni au murit în tragedia aviatică din Lexington
O, Doamne!
Ai fost acolo?
Ziua, numărul de morți și coordonatele.
Latitudine și longitudine.
- Cum de nu mi-am dat seama? - Nu a fost o coincidență.
Eram acolo când s-a adeverit predicția. Nu este o coincidență.
Bine, John. Nici n-am spus asta.
Dar ce a fost? O sincronizare?
Două evenimente fără legătură, o capsulă a timpului și
prăbușirea unui avion, s-au combinat ca să însemne ceva pentru tine?
Le văd într-una fețele... arzând.
Nu știm unde pot duce toate astea, John. Nu există nicio limită
și trebuie să ținem cont de foarte multe aspecte.
- Am mai rămas două dezastre. - Cum adică?
Numerele acelea sunt avertizări pentru mine.
Ar putea însemna că trebuie să stai deoparte.
Puteai să mori azi, John. Caleb ar fi rămas orfan,
iar tu vrei să-ți pui iar viața în pericol?
Mai sunt două dezastre.
În clipa asta, mintea mea de om de știință îmi spune să nu mă bag.
Și tu ar trebui să faci la fel.
Caleb, ce s-a întâmplat?
- Tată... - Gata, nu-i nimic.
A fost doar un coșmar.
Doar un coșmar.
Lasă-ne în pace, auzi? Vrei bătaie?
Caleb, du-te să vezi dioramele. Vin și eu mai târziu, da?
Bine.
- Știai că lupii se nasc surzi? - Serios?
Dar, când cresc, pot auzi urletul altor lupi de la 16 kilometri.
De unde știi?
Am citit în National Geographic.
- Bună. - Bună.
E fiica ta?
Da. De ce?
El e fiul meu și se pare că s-au împrietenit la cataramă.
Da, cu siguranță că Abby îi spune ceva despre animale.
De când era foarte mică o fascinau.
Și pe el la fel. Îi plac speciile dispărute.
- Eu sunt John. - Diana.
Acum ce fac?
Caleb îi arată limbajul prin semne.
- Îmi pare rău, n-am știut că este... - Nu este.
Uneori nu aude foarte bine.
Are un aparat auditiv, dar nu e surd.
E expert în limbajul prin semne.
E foarte cald aici. Cred că nu merge aerul condiționat.
- Tată, mergem să bem un suc? - Mergem și noi?
- Vreți să mergem împreună? - Desigur.
- Abby, el e John. - Bună, Abby.
Uneori e greu să fii părinte singur.
Știu cum e.
- Și tu ești? - Da.
I-am dat papucii acum câțiva ani. Mă înșela și n-am putut să tolerez asta.
Atunci este...
E pierderea lui.
Și tu? Ești divorțat?
Diana...
Nu ne-am întâlnit aici întâmplător.
Trebuie să vorbesc cu tine. Să te întreb ceva.
Despre mama ta.
Mama mea? Ce-i cu mama mea?
Avea un fel de... aptitudine?
- Aptitudine? - Un talent special?
Tu cine ești?
E ciudat, nu mă cunoști. Sunt John Koestler, profesor de astrofizică la M.l.T.
Fiul meu merge la școala William Dawes, unde a învățat și mama ta.
Acum 50 de ani ea a pus asta într-o capsulă a timpului.
E o listă cu date ale unor evenimente care credea că se vor întâmpla.
Nu știu despre ce...
- Am vrut să discut cu tine sau cu tatăl tău... - Tata a murit.
Cred că e posibil ca oameni ca mama ta, Lucinda,
să știe dinainte că se va întâmpla ceva.
Abby, plecăm!
Draga mea!
Predicțiile mamei tale s-au adeverit. Am văzut 81 de oameni murind
în accidentul aviatic de ieri, exact în momentul și locul scris de ea.
Și n-am putut să fac nimic.
A mai scris că 171 de oameni vor muri mâine, la New York.
- Iar peste trei zile, la 19 octombrie, alți 23. - Lasă-mă în pace!
Și pe fiica mea.
Abby!
Să mergem, draga mea. Haide.
Stai aici.
Diana...
Cred că asta are legătură cu fiul meu. Nu știu cum sau de ce,
dar cred că e în pericol, așa că te rog,
te rog mult, ajută-ne.
Nu pot.
...ca urmare a unei avertizări privind un posibil atac terorist,
Departamentul Securității Interne a crescut nivelul de alertă.
Serviciile secrete au avertizat că un atac în cel mai mare oraș de pe coasta de est
ar putea avea loc foarte curând.
Poliția le cere cetățenilor să fie extrem de vigilenți.
FBI New York, cu cine doriți să vorbiți?
Atacul va avea loc mâine, la intersecția străzilor Lafayette și Worth.
Trebuie să opriți circulația, după miezul nopții. Ați înțeles?
- Domnule, vă fac legătura cu... - Vă rog!
Dacă nu faceți exact ce vă spun, vor muri foarte mulți oameni.
Nu e vorba de o glumă.
Ai zis că poți să stai cu el.
Știu că îmi ascunzi ceva.
Nu-l lăsa să se uite la știri.
- De ce nu au blocat intersecția? - Poftim?
- De ce nu a fost blocată intersecția? - Domnule, vă rog, calmați-vă.
Dacă aveți o problemă, vă putem ajuta.
Domnule!
Stați!
La o parte!
- Coborâți din tren! - De ce? Ce s-a întâmplat?
- Scoateți copilul de-aici. - Ce s-a întâmplat?
Rămâneți pe loc, domnule!
Poliția! V-am spus să stați!
El este!
Pe el trebuie să-l opriți!
Stai, poliția!
Întoarce-te cu fața!
Acum!
Mâinile sus!
Vă rog, nu mai fac! Le dau înapoi!
Treceți în spate!
...unul dintre cele mai mari dezastre care au existat vreodată.
Nu a fost un atac terorist.
Aviația Civilă a comunicat că este posibil
ca o furtună electrostatică să fi fost cauza
tragediei aviatice din Lexington, de acum două zile.
Administrația Națională de Meteorologie nu a comunicat nimic deocamdată.
Dar, referitor la accidentul de metrou din Manhattan,
penele de curent din Long Island
și alte două incidente, pe aeroporturile La Guardia și JFK...
Grace, m-am luat cu treaba. Ajung în 30 de minute.
Nu, sunt bine.
Ne vedem peste 30 de minute.
Caleb, intră în casă.
- Bună. - Bună.
Vrei să-ți arăt casa?
Sigur.
Ai spus 19 octombrie.
Mama vorbea mereu despre ziua asta.
Spunea că e ziua în care voi muri.
Toată viața m-a urmărit chestia asta.
Și pe Abby.
Nu credeam că e posibil să-mi prevadă cineva viitorul.
Și, oricum, ce contează?
Până la urmă, toți murim.
Nu vreau să-mi cunosc viitorul.
Anul trecut soția mea era plecată cu afaceri la Phoenix.
Mai erau câteva zile până la ziua mea de naștere.
Un incendiu a izbucnit în hotelul ei,
la ora 4 dimineața.
Anchetatorii au spus că, din cauza fumului,
a murit în somn.
Nu a știut nimic.
În timp ce ea murea, eu eram acasă.
Ieșisem în curte.
Mereu am crezut că simți când cineva iubit e în pericol.
Eu nu am simțit absolut nimic.
Măturam frunzele din fața casei.
Îmi pare foarte rău, John.
Ideea e că, de atunci, am crezut că nimeni nu poate ști ce urmează,
că viața e doar o înșiruire de accidente și erori întâmplătoare.
Și apoi am văzut lista aceea.
Trebuia să o am înainte să plece Allison.
Acum ar fi fost în viață.
Trebuie să știu.
E aici.
Ce-i asta?
Ai văzut?
Abby făcea așa uneori.
Scria invers.
Ultimul număr nu cred că e 33.
Este E E.
E E?
lnițiale?
Ale cuiva cunoscut?
Nu știu.
Aveam 9 ani când a luat supradoza.
Până atunci nu mai fusesem aici. Venisem cu tata.
Noi i-am identificat cadavrul.
Ea mi-a lăsat mie căsuța, dar...
n-am mai venit să-i iau lucrurile.
Când eram mică mama îmi spunea că aude mereu voci.
Îi șopteau...
lucruri îngrozitoare.
Într-o zi tata a venit și m-a luat.
Mi-a spus că e bolnavă.
Ea spunea că s-a mutat aici ca să se pregătească.
N-am știut niciodată ce a vrut să spună cu asta.
Ăsta e un cadou pe care i l-am făcut de Crăciun.
N-am știut că l-a păstrat.
Privea desenul ăsta ore în șir.
Aici au găsit-o.
Mai vrei să vezi ceva?
Nu. Hai să mergem.
Abby...
Abby!
E E nu înseamnă doar o persoană.
VOI, TOȚI
Abby, nu!
Ce s-a întâmplat?
Ce-i? E în regulă, nu-i nimic.
Au fost aici.
Cine? Cine a fost aici, Caleb?
- Ți-au făcut ceva? - Nu.
Au vorbit cu noi.
Ce au spus?
- Nu știu, vorbeau toți o dată. - Ne-au spus să plecăm cu ei.
Dacă vrem.
Cine a spus asta, draga mea?
Cei care șoptesc.
Încuie ușile!
Ce vreți de la fiul meu?
Răspunde-mi!
Știu doar că ne-au urmărit zile în șir.
Cred că ne-au urmărit și pe mine și pe Abby.
De aceea nu a scris coordonatele la sfârșit, după dată.
Nu e vorba de un singur loc, de data asta.
Adică mama știa când va fi sfârșitul lumii?
Vom muri cu toții mâine?
Nu era zdravănă la cap, John, poate că a inventat totul.
Până acum a avut dreptate, Diana.
Întotdeauna.
Abby e totul pentru mine, John.
Nu pot permite să pățească ceva.
Caleb, trebuie să dormi.
Și eu aud uneori șoapte, la fel ca Abby.
Și Lucinda le auzea?
Cred că da.
Chiar vom muri cu toții?
Nu.
Niciodată nu voi permite asta, Caleb.
N-ai auzit? Niciodată.
Tu...
Abby, ce vrei să mănânci la micul dejun?
Abby?
Ce faci, draga mea?
Este soarele.
Trebuie să verific ceva. Ia-o pe Abby și veniți cu noi.
Caleb!
John, ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat? Te-am sunat într-una după ce am auzit de accidentul de la metrou.
- Ții minte articolul meu despre activitatea solară? - Da, bineînțeles.
Aceasta provocase incendii uriașe în constelația Pleiadelor, nu-i așa?
Așa e. Radiațiile depășiseră limita.
Amândoi ne-am înșelat.
Numerele sunt o avertizare, dar nu doar pentru mine sau un anumit grup.
Suntem avertizați cu toții.
Chiar m-ai speriat, să știi.
Un incendiu uriaș.
Chiar în sistemul nostru solar.
Radiații cu inducție magnetică mare, care vor distruge stratul de ozon.
Nu va mai rămâne nimic viu pe întreaga planetă.
Trebuie să anunțăm autoritățile.
Știu deja. Vor anunța foarte curând.
Credeam că toate astea au un scop anume.
De ce am aflat dinainte, dacă nu pot să fac nimic?
Cum să opresc sfârșitul lumii?
Du-te acasă, Phil. Stai cu Kim în seara asta.
Diana...
Ce stupid...
Toată viața am știut că are dreptate,
dar spuneam că e nebună.
Dacă ne-am ascunde undeva am avea o șansă, nu-i așa?
S-ar putea.
Știu niște peșteri, aproape necunoscute. Mă jucam acolo când eram mică.
Ne-am putea ascunde acolo, nu?
Bine.
Caleb pune-ți niște schimburi în rucsac. Diana, ia toată mâncarea care nu se strică
și câtă apă încape în mașină.
Ne vedem aici în 10 minute.
Împreună Întotdeauna
Allison voia să te sun.
Când aplecat la Phoenix i-am promis că te sun.
Știu, John.
N-am vorbit de foarte mult timp.
Nici nu mai știu de ce.
Trebuie să-ți spun ceva.
Da?
În fiecare an spuneai o predică despre darurile spirituale.
Unul era cel al profeției.
Corintienii, versetul 12. Da, îmi amintesc.
Biserica trebuie să-i respecte pe profeți.
Am o profeție. Se va împlini în curând.
Vreau să o respecți și să crezi că e adevărată.
Căldura care e acum nu va trece. Ea va crește.
Foarte mult.
Extrem de mult.
Ia-le pe mama și pe Grace și câte provizii puteți
și ascundeți-vă undeva în noaptea asta, în pivniță, într-un canal, cât mai adânc.
Și cât puteți de repede.
Și vom fi protejați de căldura asta?
Nu știu, tată. Dar trebuie să încercăm, nu?
Îmi pare rău, John, dar nu mă duc nicăieri, nici în seara asta și nicicând.
Îmi mulțumesc că te-ai gândit, dar, dacă mi-a sosit ceasul, asta e.
Sunt pregătit, oricând va voi Domnul să mă ia.
Tată?
John?
Tată!
Caleb, să mergem.
Caleb?
Caleb!
Caleb, încetează!
Caleb!
Ce făceai?
Ce am făcut?
Ăsta nu e drumul spre autostradă.
Așteptați aici.
John!
John, te rog. De ce ne-am întors aici?
John, ce faci? Trebuie să ajungem la peșteri.
Nu mergem la peșteri.
- Ce? - Ea a știut locul ultimului dezastru.
A încercat să scrie coordonatele,
dar profesoara nu a mai lăsat-o. Nu mai era timp.
Așa că le-a zgâriat pe ușa asta.
Ca să știm unde să ne ducem.
Dar e absurd.
- Ce faci acum? - Numerele sunt cheia.
Te rog, John, trebuie să plecăm!
Mergem cu mașina mea. Haideți.
Trebuie să fie aici.
Pune-l în portbagaj.
Și tata?
A zis că trebuie să termine ce face acum.
Apoi va veni după noi. I-o luăm înainte, da?
Am aflat.
Caleb!
Unde mergem, mamă?
Ne ascundem de cei care șoptesc?
Da, draga mea. Nu ne vor găsi ascunzătoarea.
Mamă, ei știu unde suntem.
- De unde știi? - Ne-au spus.
- I-ai văzut din nou? - Nu.
Dar ne-au spus.
- Cum ți-au spus, Abby? - Ei șoptesc.
În mintea noastră.
Vreau să-l sun pe tata.
Nu merge telefonul. Ți-am spus că vine. Îl suni când ajungem acolo.
Așteptați aici.
Numărul 5.
Acesta este un anunț de urgență.
Nu este un test. Este un anunț de urgență.
Stingeți-l!
...a durat mai mult și a produs mai multe pagube decât fusese prevăzut.
Vă recomandăm să nu ieșiți pe stradă.
Faceți-vă provizii de apă
și găsiți-vă un adăpost cât mai adânc.
Președintele și membrii guvernului vor fi duși într-un loc sigur.
Alo, tată?
Caleb, ești bine? Spune-mi unde ești.
La o benzinărie, în afara orașului.
Informațiile privind pagubele produse de astfel de incendii...
Caleb, treci imediat în mașină!
- John? - Unde ești?
La ieșirea din Westford. Îmi pare rău, dar...
A trebuit să fac asta, pentru Abby și pentru Caleb.
- Îi duc la peșteri. - Am găsit numerele. Unde a murit mama ta.
Acolo trebuie să ne ducem.
- Nu-mi face asta. Te rog. - Știu că sună aiurea.
Vrei să ne duci la locul dezastrului? Ai înnebunit?
Trebuie să ducem acolo copiii, sau vom muri cu toții!
- Rămâi unde ești, vin imediat! - Nu, la peșteri avem o șansă!
Ai spus că soarele nu ajunge acolo!
Peșterile nu ne pot salva!
Nimic nu ne poate salva!
Radiațiile vor pătrunde în pământ la sute de kilometri adâncime, ai auzit?
Unica noastră șansă e să ne ducem acolo unde a spus mama ta!
Nu! Nu te cred!
- Plec cu copiii. Trebuie să-i salvez! - N-ai dreptul, Diana. Caleb e fiul meu!
Diana! Caleb! Sunteți acolo?
Abby!
Mi-au răpit fetița!
După ei!
Abby!
Fir-ar să fie!
Unde s-a dus?
La fel s-a întâmplat când cu virusul Y2K.
Mâine dimineață vor spune că a fost o prostie.
Acum 20 de minute a fost o femeie aici, care țipa!
- Era cu un băiețel. A vorbit la telefon. - Cineva a furat mașina, cu copii cu tot.
Și femeia în ce direcție a plecat?
Încolo.
Nu furați din magazin!
N-am văzut-o!
- Ea unde e? Unde sunt copiii? - Nu vă putem ajuta acum, domnule.
Încărcați.
Acum!
Din nou.
Acum!
S-a terminat.
Exact la miezul nopții.
E cineva rănit. Avem nevoie de ajutor.
Diana, îmi pare rău.
Caleb!
Unde este?
Unde e Caleb?
Îl vreau pe fiul meu.
Îl vreau pe fiul meu!
Acum!
Tată, nu!
- Ai pățit ceva? Ce ți-au făcut? - Nimic, tată. N-am nimic.
El e prietenul meu. Mi-au spus că pot să-l păstrez.
- Caleb, haide, mergi cu mine. - Dar trebuie să plecăm cu ei!
Nu ne vor face niciun rău.
Abby, te simți bine?
- Mama ta nu a putut veni, draga mea. - Știu. Ei mi-au șoptit că mama e salvată.
Ne-au protejat tot timpul, tată.
Ne-au trimis un mesaj.
Ca să fim pregătiți.
Și acum au venit să ne ia.
Cine sunteți?
E timpul să plecăm, tată. Ne-au ales ca să începem o nouă viață.
Ca să înceapă totul de la zero.
Ce vrei să spui?
Nu înțeleg.
De ce spune asta, tată?
Ce?
Ce spune, Caleb?
Spune că numai copiii pot merge.
Cei care au auzit chemarea.
Te rog.
Nu pot să vin cu tine, Caleb.
Nu vin cu tine.
Dar am fost aleși să plecăm.
Nu am fost aleși amândoi, Caleb.
Tu ai fost ales. Tu și Abby.
Caleb, de-acum tu va trebui să ai grijă de Abby.
Să fii puternic, pentru ea.
Nu, nu vreau să plec fără tine.
Puteau să te ia de lângă mine cu forța, dar n-au făcut asta.
Tu trebuie să hotărăști.
Dar ai spus că vom fi împreună întotdeauna.
Vom fi...
Nu te părăsesc.
Dar trebuie să pleci cu ei.
Trebuie să pleci cu ei.
Ascultă-mă. Stai puțin...
Ascultă-mă.
Vom fi împreună.
Vom fi toți împreună.
Și mama va fi cu noi.
Știu eu.
Acum știu.
Uite, ia ăsta.
Ia-l cu tine.
Cândva vei ști ce înseamnă.
Te iubesc, tată.
Unde e Caleb?
Caleb e în siguranță.
Vom emite cât mai mult timp posibil.
Tot ce vă putem spune e să căutați orice adăpost subteran...
Acesta nu e sfârșitul, fiule.
Știu.
traducerea și adaptarea danatom @ titrari.ro