Ja, en utväxt på benen. Jag vet, det är löjligt.
Tom vill ha en till baby, sa jag det?
Jag är 38 år gammal
och benen i mina fötter växer ut ur dem.
- Nitton? - Du gissar igen.
- För att jag inte vet. - För att du inte koncentrerar dig.
Femton.
- Fan. - Vad är det för språk?
- Mamma säger så hela tiden. - Mamma är vuxen.
Jag har alltid velat ha en flicka,
men nu när jag har två pojkar verkar det...
Fan också. Nej, jag spillde bara lite vin.
Möjligheten finns. Jag har väl fortfarande hela livet framför mig.
Lynn? Hallå? Typiskt.
Kan du öppna dörren, Tom?
Det är nog Carol som kommer med formen från knytkalaset.
Koncentrera dig.
Den sprang precis ut framför bilen. Är den din?
Jösses. Nej, vi har inte nån katt.
Kan det vara en grannes?
- Det kan det väl. - Är den död?
Gå in i andra rummet, Hayden.
- Det ser ut som en bricka. - Rör inte den. Den kanske är sjuk.
Det står ett telefonnummer. Får jag låna telefonen?
- Den fungerar inte. - Vad menar du?
Jag vet inte, den dog. Det är kanske batteriet.
- Du kan låna min mobil. - Tack.
Det där var sjysta golfklubbor. Du måste vara rätt bra på golf.
Ja, det är bra klubbor, men jag spelar som en kratta.
- Konstigt. Det finns ingen signal. - Har du en påse?
- En påse? - Den har kanske nån sjukdom.
Visst. Vänta lite.
- Vill du komma in? - Ja, tack.
Varför ska vi ge honom en påse?
- Man får vara rädd om grannsämjan. - Han är inte vår granne.
Måste vi bråka om det här?
Ursäkta mig, men jag vill faktiskt inte ha in ett dött djur i mitt hus.
Förlåt, min vän är lite skärrad. Han körde när vi, du vet...
Visst.
Den är rätt tung, vi behöver kanske två påsar.
Vi skulle precis äta.
Familjemiddag, vad trevligt. Du kommer hem efter golfen,
äter gott, har en fin familj, du har haft tur.
Ja, så om ni skulle vilja gå nu.
Vad ska vi göra med katten?
- Jag vet inte. Köra till veterinären. - Vad ska han göra? Den är död.
Vad är det för sorts klubbor?
- Jag vill inte bråka. - Vi ringer polisen.
Hur ska det gå till? Man kan ju alltid skrika.
Man får skrika riktigt högt förstås.
Det här är löjligt, ni får...
- Rör mig inte, subba! - Vad fan tror du att du...
- Pappa! - In i rummet, pojkar.
Nej, stanna.
Familjen Halbert. De blev mördade i sitt hem igårkväll
i Denverförorten Cherry Creek.
Det är det tredje inbrottet den senaste månaden.
De dödar alla.
Föräldrar, barn, husdjur om det finns. Alltid familjer och fina kvarter.
Vad tar de?
Inget som inte får plats i fickorna. Kontanter, smycken.
Det får man tag i på många sätt
utan att döda hela familjer.
Därför är det så svårt att göra en profil av inbrotten, flera motiv.
Statistiken visar en ökning av inbrott de senaste åren.
Arton procent i Colorado.
Det är inte bra om de bjuder in oss igen.
Igen?
Det gick snett efter JonBenet Ramsey-fallet
då ett par agenter kritiserade stans kriminalinspektörer.
De klantade till det bra utan oss.
Det hände i Boulder.
Ja, men media rapporterade glatt om det och det gick över styr.
Jag pratade med inspektör Nellis. Tro mig, de behöver vår hjälp.
De behöver oss. Det var 20 dar mellan de första rånen.
Det senaste begicks nio dar senare.
De dödar efter en kortare tid nu, de har fått smak för det.
Och de blir bättre på det för varje gång.
BETEENDEANALYSGRUPPEN QUANTICO - FBI
MORD
FBI - BETEENDEANALYSGRUPPEN
mord - HILLSIDE
OKÄND FÖRÖVARE
Halberts bostadsområde CHERRY CREEK, COLORADO
"I stan ses brott som en symbol för klass och ras.
"I förorterna är det intimt och psykologiskt,
"immunt mot generaliseringar, en individuell själs mysterium."
Barbara Ehrenreich.
Inbrott drabbar ofta äldre och ensamma kvinnor.
Det faktum att hela familjer drabbas tyder på flera förövare.
Det kan vara gängrelaterat, hämndmotiv, personliga affärer.
Jag tror inte att offren har rört sig i gängkretsar.
Syklubbskretsar är mer troliga. Klassmammor och familjefäder.
- De här killarna dödar familjen Cleaver. - Märkligt.
- Mönstret? - Nej, familjen Cleaver.
Av alla namn man kunde ha valt åt en 50-talsfamilj på tv.
Det är fullt av våldsamma antydningar.
Man undrar vad författare tyckte om förortsmänniskorna.
Koncentration, tack.
Okej, men klassbaserade uppror, då? Raskrig?
Det finns ingen graffiti och inga meddelanden.
- Inga ritualer. - Mansons mål
var att starta ett raskrig, det finns inga bevis på hatbrott.
Morden på föräldrarna är brutala och snaskiga. Vapnen varierar.
Golfklubba, kökskniv, järn.
Hushållsredskap, familjesymboler.
Men barnen dog av injektioner, pentobarbital.
Det är ett barbiturat som ibland används mot epilepsianfall,
oro och vid avrättningar.
Inbrotten är välplanerade. Telefonledningarna klipps av.
Märken visar att de band föräldrarna.
Killarna tycks ha haft erfarenhet av rån.
Och nu har de hittat sitt rätta kall.
Inga tecken på att de tvingat sig in.
- Precis som i de andra två husen, va? - Ja.
Det är sent, det ringer på dörren och jag tänder ljuset.
De såg till att göra det mörkt. Ingen såg nåt om de gick förbi.
Men man kan se genom tittögat.
Ser du farlig ut, släpper jag inte in dig.
Men ser du ofarlig ut, öppnar jag kanske.
Antingen kände familjen dem, eller så ljög de sig in.
Ofta är det nåt i det förflutna som resulterar i sånt våld.
Ja, om det bara handlade om att göra sig av med vittnen,
skulle det inte ha gjorts så grymt. Detta är ilska.
- Känner de familjerna? - Det är möjligt.
Sen är det barnen. Omstoppade, lugnt, ordentligt och kontrollerat.
Det talar för en inåtvänd person med förmåga att känna ånger.
- Två profiler. - Två förövare.
- Har stolarna flyttats? - Nej, allt står som vi hittade det.
De har vänts mot stället föräldrarna mördades på.
Allt har tagits bort, som på en scen.
Det är underhållning. De sitter och tittar på när föräldrarna dör.
Kanske.
Jag kom dit vid nio för att lämna tillbaka glasformen.
Ingen öppnade när jag ringde på, men det var tänt.
Tittade du in genom fönstren?
Nej, inte då. Jag hade mobilen och skulle ringa,
men det fanns ingen signal vilket var märkligt.
Varför det?
Vi har alltid signal här, det finns en telestation ett kvarter bort.
Jag lämnade formen och den var fortfarande här imorse.
Så jag gick hit. Det var då jag tittade in.
- Och du ringde polisen på din mobil? - Ja.
De har självförtroende,
att rikta in sig på hela familjer är en risk.
Det är möjligt att de minimerar risken
genom att blockera mobilsignalen där inne så att ingen kan ringa ut.
- Högteknologi begränsar profilen. - Egentligen inte.
Man kan köpa en maskin som blockerar signalen för 100 dollar.
Jag behöver en sån nästa gång jag går på bio.
- Högtalaren är på, så uppför dig. - Smiskar du mig annars?
Jag har kollat om det fanns olösta rån i området.
Jag hittade fyra liknande med kapade ledningar och stulna småsaker.
- Var husägarna bundna? - Ja, men inte mördade.
Tack, sötnos. Jag ringer upp dig igen.
Är det vår kille, fick nåt dem att övergå till mord.
Om vi kan lista ut vad som utlöste det,
får vi kanske veta hur offren väljs ut.
Jag har tittat på varför vissa blir offer,
men så långt finns det inga kopplingar till familjerna.
Olika politiska åsikter, levnadsbanor,
olika skolsystem. Just nu verkar det som
om förövarna väljer sina offer slumpmässigt.
"Vi ser en återförening i din framtid." Vad tror du att det betyder?
Inget. Det är ett reklamtrick.
Det är din tur. Ser du nåt du gillar?
- Det är ingen bra idé. - Du har inte ens tänkt över det.
Du är för ung
för att tillbringa en helg med en kille.
- Vi är ett helt gäng, pappa. - Nej.
Jag har tjänat ihop lite pengar.
Jag borde få spendera dem hur jag vill.
- Vem är du? George Bush? - Skratta inte åt mig.
Jag gör ju allt ni nånsin har velat.
Sommarjobb, studentledningen, paradteamet...
- Du gillar paraderna. - Skojar du?
För att förbättra mina meriter,
uppfylla era drömmar om ett bra college.
Det är orättvist, Carrie.
Bara för att ni två var nollor i high school,
har ni ingen rätt att låta det gå ut över mig.
Har du tänkt på att åka hem?
- Nej. - Hälsa på föräldrarna?
Det kanske är dags.
Jag vill aldrig mer hem. Aldrig nånsin.
Jag är uttråkad.
Välj nån, annars gör jag det.
Återförening.
Den sprang precis ut framför bilen, är det din?
- Herregud, vad har hänt med dig? - De mördade oss.
- Ring SOS. - Jag vill rapportera ett nödläge.
Vi söker två män.
Förmodligen vita med tanke på kvarteren.
Mellan 25 och 29 år, intelligenta och välorganiserade.
De är professionella brottslingar, en eller båda två har suttit inne,
men de ser inte ut att ha varit dömda.
De är rakade och välklädda.
Vänlighet hjälper dem att snacka sig in i hemmen.
- De använder sig kanske av ett knep. - Vad för ett?
Eftersom inbrotten har skett på kvällen,
kan det vara vilka som helst.
De kan låtsas vara försäljare, personer i nöd, bilbekymmer.
Derrick Todd Lee använde ett band med en gråtande baby
för att få kvinnor att öppna dörren.
Underskatta aldrig deras fantasi.
De står varandra väldigt nära och känner ett tvång att döda,
men deras kännetecken avslöjar två väldigt olika personer.
En är brutal mot föräldrarna. Det är den dominanta,
sadistiska, samvetslösa och extremt ombytliga.
Den andra föredrar en spruta.
Han ser sig själv som en dödens ängel.
Han är mer tillbakadragen, känslig och har en sned bild av barmhärtighet.
Agent Morgan delar ut en lista på platser
där han kan ha fått tag på läkemedlet. Den är lång, men...
Hotch, det har hänt igen. De skickar en ambulans.
- Ambulans. - Har nån överlevt?
Hon har tur som lever. Sprutan gick in i den mjuka vävnaden i armen.
Den missade ådern.
- Det var första gången. - Ja, hon hade tur.
- Är hon vid medvetande? - Från och till.
Tänk på att hon har biverkningar
av en akut barbituratöverdos. Hon är dåsig och förvirrad.
Med tanke på vad som har hänt är det nog bäst.
Du kan informera hennes familj i LA, men be dem vara tysta.
Media får inte veta att det finns en överlevande.
Barnet är i sitt rum längst ner i korridoren.
- Hur gammal? - Sju.
Mår du bra?
De dödade åtminstone inte blommorna.
Det ser ut som kropparna har flyttats efteråt.
Dottern var blodig när de hittade henne.
Hon måste ha vaknat och hittat dem här.
Man öppnar dörren och innan man vet ordet av
är alla man älskar borta.
Om det hade varit jag, hade jag också velat vara död.
Jag skulle hämta en påse, men när jag kom tillbaka var där två stycken.
Hur såg den andra ut?
Tjockare. Latinamerikansk.
Tystlåten. Han såg inte rakt fram.
- Vad menar du? - Som
ett par gånger när jag kände honom stirra på mig.
Men när jag såg upp tittade han bort.
Undvek han ögonkontakt?
Sen kom min far från arbetsrummet och de hoppade på honom.
De tvingade Danny att kalla på min mamma. De band dem.
Sen gick en bort och tog den där grejen från eldstaden
och började slå dem med den. De tvingade oss att titta på.
Okej. Vi kan ta en paus.
Nej. Ni behöver väl det här.
Efter ett tag tog den tystlåtne med sig Danny
och den andre började leta igenom lådor.
Och jag sprang.
Danny. Danny, vi måste sticka.
- Det är bättre så här. - Vad har du gjort med honom?
- Lucy, hör på... - Jag heter inte Lucy, ditt missfoster.
- Jag kan ta hand om dig nu. - Snälla.
Jag vet inte vad du försöker säga, men du måste vara tyst.
Du kommer att göra min bror arg. Nu sticker vi.
- Nej. - Lucy, kom igen.
Nej.
Du, Hotch.
De tar bara saker med penningvärde, va?
- Smycken, kontanter. Inga souvenirer. - Såvitt vi vet.
En av dem bröt precis mot det mönstret.
Ett vittne säger att de använder katter.
Vi borde ta reda på var de kommer ifrån.
Det finns gott om katter.
Ingen skulle märka om några saknades.
Eller så arbetar de nånstans där det finns djur.
Det kan sammanfalla med läkemedlet. Labb, veterinärkliniker.
Jag ska be Garcia göra en lista.
Carrie sa att de kallade varandra bröder.
Det är inte ovanligt att de är släkt.
Hillside-strypmördarna var kusiner,
bröderna Carr stod bakom Wichitamassakern.
Ja, men de här två är av olika ras.
Carrie sa att latinamerikanen inte talade spanska,
- vilket får mig... - Uppväxt i ett vitt hem,
- de kanske är halvbröder. - Tänk om de är adopterade.
Att förstöra familjer ingår i deras brott,
det kan vara en bild av deras trasiga hem.
Killen visade känslor för Carrie. Han fotograferade henne.
Vi kan använda det.
Om media får veta att hon överlevde lockar det kanske fram honom.
Känns det inte bra?
Okej, men det skulle kännas bättre om vi dubblade säkerheten kring henne.
Du tror nog att nån trevlig familj ska ta dig härifrån,
men det är bara en lögn. De hade skadat dig.
Du har haft tur, okej? Sov. Sov.
Ervin, du har besök.
DENVERS DJURHÄRBÄRGE ENDAST LEVERANSER
- Vad har du gjort? - Vad jag har gjort? Ingenting...
Flickan överlevde. Det står överallt.
Gjorde hon?
Hon håller nog på att berätta allt nu.
Jag trodde det var en bra injektion.
Och det har inget med din lilla förälskelse att göra?
- Det är ingen förälskelse. - Strunt samma!
Det kanske är ett tecken, Gary. Vi kanske skulle sluta.
- Jag tjänar bra. - Åt helvete med pengarna.
- Men ungarna... - De får det bättre så.
Det vet du. Var inte en sån mjukis nu.
Vi har bara varandra. Vi är en familj.
Okej, bra. Tack.
- Får Carrie åka hem nu? - Jag önskar att hon hade ett hem.
Hittade du inget i LA?
Kan det inte vända för den här flickan?
Den sprang rakt ut på vägen, är den din?
Carrie! Carrie! Carrie, vakna! Vakna. Det är ingen fara.
Det var pappa.
- Det är bra. Det var bara en dröm. - Okej. Jag är okej.
Okej?
Vi har med ombyte åt dig.
Jag visste inte vad jag skulle ta, så jag tog tre av varje.
Från huset?
Det ser ut som en blomsteraffär här inne.
Ja, det kom en massa efter nyheterna.
Precis en likadan bukett stod i Ortiz vardagsrum.
Det kan vara en slump.
Eller så var avsändaren i huset och förknippade den med henne.
- Inget kort? - Nej.
- Bara ett kort från blomsteraffären. - Be Garcia spåra blommorna
och Reid har nåt åt oss när du är klar.
- Garcia, det är Em. - Varför katter?
- Förlåt? - Ondskan vet inga gränser.
Om det känns bättre, så tror jag att de dör lugnt.
- Hur får vi tag i de här killarna? - Spåra en blomsterleverans åt mig.
Det här är Laybournes hus.
Vi tror att våra förövare gick från rån till mord här.
Hittade du en utlösande faktor?
Inte förrän jag såg dotterns obduktionsprotokoll.
- Titta på blåmärkena på hennes bröst. - Slog de henne?
Ja, men inte våra förövare.
Rättsläkaren noterade att blåmärkena var flera dar gamla.
Hon hade varit på akuten
tre gånger på mindre än två år. Man hade meddelat socialen.
Laybourne misshandlade sin dotter. Vad pekar det på?
En av förövarna förgör föräldrar.
Statistiken säger att det är troligt att han själv blev misshandlad.
Menar du att förövaren såg tecken på misshandel,
blev vansinnig och dödade föräldrarna?
Förskjutning av ilska. Han hämnas på grund av sin barndom.
Tror du att offren slog sina barn?
Laybournefallet var en utlösande faktor,
men nu är alla föräldrar likadana för dem.
- Nej, det förklarar inte barnen. - Det gör det kanske.
Tänk på John List och Mark Barton som dödade sina familjer.
De trodde att de räddade sina barn på det viset.
Men vad räddar han dem ifrån?
Ett liv utan föräldrar, utan kärlek, ett liv som hans.
De är föräldralösa. Tänk om de båda växte upp hos en annan familj.
I fosterhem?
Carrie sa nåt om en ovilja till ögonkontakt.
Trotssyndrom.
Ses ofta hos barn som har växt upp i fosterhem.
Jag tror att vi har hittat vår flickas hemlige beundrare.
- Spårade Garcia blommorna? - Ja.
De var betalda med kreditkort under namnet Robert Serrano.
Blommorna var inte det enda
de köpte med det stulna kortet.
De tankade för 31 dollar tre kvarter härifrån.
Följ upp det med macken,
kolla filmen i övervakningskameran, identifiera bilen.
Säkerhetskedjan är bruten. De kunde inte ljuga sig in längre.
Media förstörde deras metoder.
De ökar takten. De känner att vi närmar oss.
Är det här nära?
- Ja, Garcia. - Brottslingar i Denver
med en bakgrund i fosterhem, med tonvikten på överfall och rån.
- Vad fann du? - Telefonkatalogen.
Fosterhem är en grogrund för vissa beteenden.
- Dubbelkolla det... - Förövare som har
tillgång till smådjur och läkemedel på jobbet?
- Hur många namn? - Nio, som matchar alla tre kriterierna.
- Jag skickar dem nu. - Nu är vi nära.
Kamerorna på macken fick en bild på bilen.
Oldsmobile från 80-talet och en del av bilnumret.
- Syntes föraren? - Det är suddigt.
Då är det väl upp till henne.
- Klarar hon det? - Jag vet inte.
- Han här. - Är du säker?
Okej, det är Ervin Robles. Den senaste kända adressen är 39 Hill Street.
Det är i stan.
Anställd på Denvers djurhärbärge. Då kör vi.
Dina föräldrar skulle vara stolta över dig.
- Det är för sent att vara en god dotter. - Det är inte sant.
Jag var hemsk mot dem och nu är de borta.
Varför gjorde de det? Det måste väl finnas nåt skäl.
Man driver sig själv till vansinne när man försöker komma på ett skäl.
- Jag blir galen varje gång jag blundar. - Det kanske beror på nåt
som hände dem när de var yngre.
Som vadå? Blev de misshandlade?
Det är mycket möjligt.
Finns det lyckliga familjer?
Tack.
Ursäkta, sir.
Jag är agent Hotchner, FBI. Det här är agent Prentiss.
- Vi söker Ervin Robles. - Ervin jobbar inte förrän till helgen.
Vet du var vi kan hitta honom?
Ni kan försöka med lägenheten.
Vi har varit där, den är övergiven. Vart skickar ni hans lön?
- Han hämtar den. Vad gäller det? - Vi vill bara prata med honom.
Vem kan vi prata med som känner honom?
Ingen, egentligen. Han kommer hit, gör sitt jobb och går.
- Väldigt tystlåten, men effektiv. - Vad gör han?
Hans titel är djurtekniker,
men egentligen är han ställets dödshjälpsläkare.
Du får ringa upp honom.
Chefen lämnade ett meddelande till Ervin om att han måste komma.
Han sa att en man kom förbi igår
och hamnade i en dispyt med Ervin.
Signalementet stämde med det som Carrie lämnade.
Partnern. Sa de vad bråket handlade om?
- Nej, han hörde inte. - Vi behöver killens namn.
Bara en person kan säga oss det tills vi hittar Ervin.
Fostermamman.
Herregud. Ervin?
Han hade beteendeproblem,
det har de alla, men inget vi inte klarade av.
Han var inte ensam, mrs Manwaring, han har en partner.
Kanske nån annan som växte upp här hos dig.
Tyler, de vuxna håller på att prata.
Jag vill bara ha lite mjölk. Kan du öppna kylskåpet?
Du vet våra regler.
De äter en ur ens hem om man låter dem.
Finns det nån som stod Ervin nära?
Nån han såg upp till? Nån som skyddade honom?
Gary.
Vi försökte med honom, men han testade oss.
- Har du hållit kontakten med honom? - Gud, nej.
Gary stack samma dag som han fyllde arton och hörde aldrig av sig igen.
Ervin var i dåligt skick när han kom hit.
Han hade separerats från en yngre syster.
- Vart tog hon vägen? - Ingen berättade det för mig.
Syskon får sära på sig hela tiden. Men de hittar nya här.
Så som Ervin hittade Gary.
Vad hette hans syster? Den han skildes ifrån.
Låt mig tänka.
Han kallade på henne mitt i natten
och väckte hela huset.
Hal, vad hette flickan? Rosie, tror jag.
- Lucy? - Ja, Lucy. Det var Lucy.
- Carrie sa att han kallade henne Lucy. - Hotchner. Ja, vi skulle precis gå.
Ervin ringde upp. Han är på väg till jobbet.
- Tack. - Tack.
Den misstänkte närmar sig till fots från den norra gränden.
Ervin Robles! Stanna där!
Ner på marken nu! Ervin!
Vart ska du, Ervin? Varför springer du?
- Det är lugnt. FBI har honom. - Ge mig din hand.
Då går vi.
Du gör inte dig själv nån tjänst genom att inte prata med mig.
Han avslöjar inte nåt. Vill du försöka?
Nej, vi kan inte fortsätta så här.
Låt honom bli upprörd, trötta ut honom.
Vi har inte tid. Han måste hitta Gary.
Barn som växer upp som han kan inte bygga upp relationer.
Vi kommer inte att vinna hans förtroende.
Deras metoder bestäms av deras två personligheter
och utan Ervin vet man aldrig vad Gary tar sig till.
Han pratar inte med oss, men han kanske pratar med sin familj.
Den här vägen. Han har handfängslen och fotbojor.
Du har inget att oroa dig för.
- Och jag kommer vara där med dig. - Okej.
Du behöver inte göra det om du inte vill, Carrie.
Jag vill.
Vi är intresserade av Gary. Var han är och vad han tänker göra.
Jag ska leda in honom på det.
Gör ditt bästa för att behålla hans intresse.
- Den här vägen. - Förlåt.
Ska vi tänka över det en minut?
- Hon klarar det. - Hon är ett barn.
- Vad försöker hon bevisa? - Att hon kan vara en god dotter.
Hej, du är här.
Fick du mina blommor?
Ja. De var vackra.
Jag skickade dem för att be om ursäkt.
Blommor räcker inte. Vi behöver Gary.
- Det kan inte gottgöra det. - Det är en början.
Nej.
De tänker skicka iväg dig nu. Fattar du inte det?
De är så de gör med alla hemlösa. De skickar iväg dem.
Det är därför jag låter dem somna, så att de inte behöver lida.
Ännu fler kommer att få lida om vi inte hittar Gary.
Gjorde du mig en tjänst när du dödade min bror?
- Det är sant. - Men jag, då?
Vänta, vi tar en sak i taget.
Jag ville bara träffa dig igen. Du var så lik Lucy.
Jag kunde inte. Jag vet att det är själviskt, men...
- Själviskt? Det är sjukt. - Okej Carrie, vi tar en paus.
Vad var det för nåt hemskt som hände dig?
Hon brukade göra allt svart.
Vi kallade det så. Hon satte mig i badet för att be
och sen höll hon mitt huvud under vattnet.
Ibland kunde jag hålla mig vaken en minut,
ibland lite längre.
Sen blev allt svart.
- De har fortfarande barn där. - Ännu ett barn, ännu en check.
Ring socialen och se om vi kan få bort barnen.
- Vad gör hon? - De kan inte göra dig illa längre.
Jag ville sluta, men Gary
hade det mycket värre när vi var barn.
Han hade aldrig nån chans att slå tillbaka.
Så han slogs mot de andra familjerna.
- Bara för att jag inte ville gå tillbaka. - Tillbaka?
Gary är på väg till ert fosterhem, va?
Ta ut honom.
Carrie, du var jätteduktig.
Vad är allt det här?
Vi tror att Gary kan vara på väg för att göra dig illa.
Mig? Jag förstår inte.
Morden var genrep. Han ville göra så med dig.
På grund av det du gjorde mot honom.
Jag vet inte vad du menar.
Vi har inte tid att diskutera.
Du och din man är i fara.
Jag måste hämta barnen i skolan.
Vi skickar nån som hämtar dem.
Vi kan bara skydda dig om du går in igen.
Hej, kompis. Minns du inte mig?
Jag bodde i ert hus för länge sen, du var bara liten.
Vi pratar inte med främlingar.
Ni får inte ha skor på i huset,
inte gå på toaletten efter läggdags.
Har hon fortfarande kylskåpsnyckeln runt halsen?
Jag heter Gary. Jag skjutsar er.
Kom.
Vittnen såg barnen hoppa in i en Oldsmobile från 80-talet
- för 20 minuter sen. - Jag hörde det.
- Polisen bevakar området. - Vad ska han med barnen?
Med Ervin ute ur bilden försöker Gary göra sitt jobb.
Han låter dem somna.
- Va? - Vi har honom.
Han är i en munkbutik tre kilometer från skolan.
Polisen såg bilen och rapporterade det.
Barn?
Vi ser Gary och pojken, men inte flickan.
- Är ni poliser? - Ja.
Han sa åt mig att ge er det här.
Vi har kanske ett problem.
Dra er tillbaka, killar. Han får inte känna sig trängd.
Jag har krypskyttar beredda.
Vapnen ska vara säkrade. Jag vill prata med honom först.
Om ni kommer in dödar jag honom
- Hotch? - Ja.
Jag har expediten här.
Killen som sitter med pojken,
- jag vill prata med honom. - Du har telefon här.
Ta dina saker. Kom.
Vem är det?
Jag är det enda som står mellan dig och en kula.
Kör på, då. Jag har alltid velat dö i en munkbutik.
Och aldrig få se Ervin igen?
Han berättade vad Manwaring gjorde mot er i huset.
Det spelar ingen roll. Det är historia nu.
De är föremålen för din ilska, inte den lille pojken.
- Det är för sent för pojken iallafall. - Nej, det är det inte.
Innerst inne vet du nog att han fortfarande har en chans.
Han behöver inte vara du.
Kanske, kanske inte. Ska vi låta honom avgöra det?
Vad är det? Vad sa han?
Tyler. Kom hit. Kom.
Gary! Upp med händerna där jag kan se dem. Stilla.
Ner på knä. Knäpp händerna bakom huvudet.
Ge mig handen. Res dig upp.
Jag vet inte vad du gjorde, men det var snyggt jobbat.
Tack.
Ja, jag förstår det.
Jag undrar om det finns några alternativ för dem.
Inget?
- Jag förstår. Tro inte att jag gillar det. - Va? Vad är det?
Socialen gör inget förrän de har gjort en ordentlig undersökning.
- Måste vi köra hem dem? - Ja.
Vänta lite.
Jag undervisar i krisförhandlingar. Jag skrev en lärobok.
På tolv år har jag inte övertalat nån att ge upp så fort.
Då var det väl en milstolpe.
- Varför gick du ut genom dörren? - För mycket socker.
Jag vill prata med dig, Tyler.
Hör på. Om du behöver nåt
eller har problem där hemma
kan du ringa mig när som helst.
Förstår du? När som helst.
Så där.
Det suger.
Okej, halv fem ute på trappan. Ni kan ställa alla era frågor
till inspektör Nellis vid Denverpolisen.
- De tar allt... - Vad hände sen?
Allt verkade normalt
- mellan dem. - Varsågod.
Jag visste inte att det var problem förrän han tog telefonen.
Det var då jag såg vapnet. Jag gav honom telefonen och...
Ursäkta. Sa du "vapnet"?
Ja. Nån slags revolver. Han hade den i byxorna.
- Hittade du ett vapen? - Nej.
Ja, Reid?
Expediten sa att Gary hade ett vapen, men vi hittade inget här.
- Är du säker? - Ja.
Nellis vände ut och in på honom, det fanns inget.
Det måste vara här nånstans. Vapen försvinner inte bara.
Hotch?
Ja, Hotch.
Vi släppte precis av dem. Vi åker.
Ryggsäckar? Varför skulle vi leta i dem?
Tyler, släpp pistolen.
- Är du skadad? - Nej.
Tyler. Ta det lugnt.
- Det är lögner. - Jag vet.
Men du kunde ha kommit in och sett till att hon fick betala.
Du gjorde inte det för att du är god.
Du är inte Gary. Du är inte alls som han.
Se på mig. Jag vill inte göra dig illa.
Okej?
Vi kommer överens om nåt. Du ger mig pistolen,
så lovar jag att jag ska få ut dig
och du behöver aldrig komma tillbaka.
Det låter bra, va?
Okej.
Ge mig pistolen.
Jag har dig.
- Jag kan ta henne. - Ta henne?
Carrie. Till DC.
- Så att hon kan bo med dig? - Ja.
Varför skulle du göra det?
Jag har plats, pengar och hon är smart.
- Två, tre år så går hon på college. - Prentiss, det är ett jobb
och jag vill veta om du kan vara objektiv.
Och jag vill veta att jag kan vara mänsklig.
JJ hörde att familjen är på väg från LA.
Toppen.
- Jag hoppas att de har fyllt på i baren. - Jag ringde.
Kan du väcka honom? Jag vill bara höra hans röst.
Tack.
- Är du okej? - Ja.
- Carries familj är bra folk. - Bra. Det gläder mig.
- Men jag tror att det är en bra idé. - Vadå?
Du. Barn.
Jag kan se det framför mig.
Kan du?