KOMMER DU?
- Sms till Jessica. - Vad vill du säga till Jessica?
På väg. Gå inte utan mig.
Ditt sms till Jessica: "Gå i väg. Gå inte ut andnöd."
- Klart att skickas? - Avbryt!
- Sms till Jessica. - Vad vill du säga till Jessica?
Jag är nästan där, punkt. Är du klar, punkt... frågetecken!
Ditt sms till Jessica: "Jag är nästa bär. Är du glasburk?"
- Klart att skickas? - Nej!
Framme om 5 minuter.
Hallå, kompis! Stå inte mitt på vägen!
Flytta dig. Akta dig för bilarna.
Rör mig inte!
Sakta ner.
- Flytta dig! - Ja, men en kille sprang över vägen!
Nej, vänta! Kom tillbaka!
Ta bort dem! Ta bort dem!
Nu får ni jobba på ert uppförande och er C-vitaminbrist.
- Vi ska till Atlanta, Georgia. - Vad finns där?
En ouppklarad dödsorsak.
Journalisten Albert Stillman försvann på väg till en intervju.
I går blev han ihjälkörd på en motorväg.
Ska vi avgöra om det är mord eller självmord?
Eller en olycka.
Det är tragiskt, men det var väl nån form av psykos?
- Han var inte psykiskt sjuk. - Droger?
Kanske. Han skrev om en knarkliga och tog emot dödshot.
Knarklangare skulle bara skjuta honom.
Journalister som Stillman flippar inte bara ut.
Nån eller nåt drev honom till vansinne.
- Vem stoppade in dem, då? - Det var inte jag.
Om det inte var du, vem var det då, Albert?
Jag vet inte.
- Vill du att jag ska skrika? - Nej.
Om du vill det, så får du se det.
- Du vet! Du vet! - Vi tar reda på vem det är.
Vi tar reda på vem som gjorde så här mot dig.
- Du ser den! - Nej, jag ser inget.
Jag ser inget!
Snälla, släpp mig!
- Nu ser du äntligen nåt, Albert. - Vad är det? Herregud!
Ja, nu ser jag det! Jag ser det!
Jag ser det! Jag ser det!
BETEENDEANALYSGRUPPEN QUANTICO - FBI
MORD
FBI - BETEENDEANALYSGRUPPEN
mord - HILLSIDE
OKÄND FÖRÖVARE
"Vad står på, usla skojarpack, som klår ert arma kliande förstånd"-
- "tills skabb det blir?" William Shakespeare.
Stillman var prisbelönad.
Han skrev om hemlösa barn, korruption, strippklubbar...
- Han slogs för den lilla människan. - Men sånt kan man råka illa ut för.
Men metoden stämmer inte. Det var kanske bara en olycka.
- Vad vet vi om intervjun? - En uppdatering.
Jag har samarbetat med Atlanta-polisens trevliga IT-expert.
- Inte lika bra som du, menar du. - Jag kritiserar inte andra.
En engångsmobil ringde Stillman några timmar innan han försvann.
- En återvändsgränd. - Och inte den enda!
Stillmans redaktör har begärt ett före- läggande om att stoppa obduktionen.
- Det kan han inte. - Men det är misstänkt. - Tack.
Kate och jag pratar med honom. Dave och Morgan tar vittnet.
Reid och JJ, se till att obduktionen genomförs.
ATLANTAPOLISENS HUVUDKONTOR
Sa han nåt annat till dig än "Rör mig inte"?
Nej, han skrek det om och om igen.
- Vad gjorde han mer? - Vet inte. Han var ett psykfall.
Visst, men alla detaljer kan hjälpa oss att ta reda på vad som hände.
Han slog slag i luften hela tiden.
Som om han slogs med någon?
Ja, men snarare med något.
Flera stycken. Precis innan han...
Han stirrade på mig och sa: "Ta bort dem!"
"Dem"? Sa han "Ta bort dem"?
- Ja. Det tror jag. - Vad tror du att det var?
Jag vet inte. Det kan inte ha varit nåt bra.
Tack för att ni kom hit, men jag har inget att säga om föreläggandet.
Ingen kommentar till FBI? Ironiskt.
- Vi är färdiga. - Nej.
I morgon har vi ett domstolsbeslut.
- Ni vill kanske vinna tid... - För att göra vad?
Lägga ett lock på fallet.
- Albert var min vän. - Samarbeta då.
Om en vän till mig dog på det viset hade jag gått till botten med saken.
Det såg ut som psykos utlöst av metamfetamin eller kokain.
Prova det motsatta.
- Lugnande. - Mot ryggbesvär.
- De tog slut och han skaffade annat. - Som gatuheroin...
Jag ville inte att polisen skulle avskriva honom som en knarkare.
- Det är mer än så. - Ja.
- Vad vet ni om intervjun? - Det var nåt om vaccinering.
- Jag vill se hans anteckningar. - Han hade allt i huvudet.
Den enda hårddisk som ingen kunde komma åt.
Så storyn dog med honom.
- Hur går det? - Jag är bekymrad.
Minns du engångsmobilen?
I morse ringde den till dr William Suri i dag.
- Han forskar inom entomologi. - Vänta lite, gumman.
- Jobbar han på Barnett College? - Hur vet du det?
Nånting har hänt där i dag.
Jag ringer sen.
Vad vet vi om Barnett College?
- Det var bråk i forskningslabbet. - Vi vill ha adressen.
Dr Suri släppte in den som överföll honom.
Det var en kidnappning. Vad vet vi om honom?
Han var kontroversiell.
Vi pratar väl om insekter?
Det gällde människors påverkan på insekters parningsbeteende.
Det är nog hans mobil. Kidnapparen lämnade kvar den.
Så att vi inte kan spåra den via gps.
Det innebär att vi har att göra med en seriemördare.
Spence. Rättsläkaren har nåt viktigt.
Du?
Vad gör du med mig? Vad vill du?
- Du ville ha bevis. - Och därför överfaller du mig?
Och tar mig hit? Var är vi?
Ser du den?
- Det är väl inte mitt blod? - Nej, det är mitt. Ser du inget?
- Jag måste ha mikroskop. - Vad menar du? Det är ju här!
Nej, det är det inte. Vad menar du?
Du har mixtrat med provet!
Hur skulle jag kunna ha gjort det? Jag är ju fastbunden vid en stol!
Jag har lyssnat på dig och övervägt alla dina teorier-
-men det som du beskriver...
...det är inte möjligt.
Det är kanske verkligt för dig, men det är...
Det är för att du är sjuk.
Ja. Du har rätt.
Låt mig visa dig hur det känns att vara sjuk, som jag.
Vi hittade rester av gaffatejp.
- Blev han fastspänd? - Ja.
Resten kan jag inte förklara. Hans egen hud hittades under naglarna.
- Och naglar satt ingrävda i kroppen. - Rev han sig?
Han rev av huden på pek- och långfingrarna.
Kommer märkena från heroinmissbruk?
Ja, toxikologirapporten var positiv.
- När tog han sin sista sil? - För en vecka sen.
Då hade han abstinens. Ett symtom är att det känns som om huden brinner.
Förövaren släppte Stillman. Han ville att han skulle klia.
Det är alltså inte tortyr. Då hade han aldrig tagit bort gaffatejpen.
Han kanske ger uttryck för sin smärta.
Förövaren vill kanske att offren ska uppleva det som han själv känner.
Utslag bakom örat efter nåt som förövaren har utsatt honom för.
Jag såg det. Labbet gör tester.
Bett, kanske.
Vänta...
Vänta! Vad gör du?
Vad gör du?
Nej, gör det inte. Du har rätt! Jag tror på dig.
Gör inte så! Vi kan prata om det!
Du har rätt! Sluta. Vi kan prata om det!
Jag kan göra fler tester. Sluta!
Sluta! Jag ber dig!
Snälla sluta! Du har rätt!
Sluta! Jag kan inte andas!
Snälla, sluta!
- Vi har alltså hittat William Suri. - Han låg bland soporna.
- Förövaren släppte honom tidigare. - Och sköt honom i huvudet.
Han har inte rivit lika mycket, men bitmärkena finns kvar.
Förövaren vill att han ska klia sig. När han vägrar så skjuter han honom.
Det handlar nog om en vanföreställning.
- Kan du ge mig en pincett? - Vilken sorts vanföreställning?
Insekter. Vi måste lägga fram profilen.
Förövaren lider av parasitosparanoia.
Han tror att han blir angripen av insekter.
Han täcker offren med kackerlackor för att visa att de delar hans sjukdom.
- Försöker han döda dem? - Nej, det är ett rop på hjälp.
Han ville att Stillman skulle skriva om insekterna i honom.
Men eftersom Stillman hade abstinens så ledde det till en psykos.
Så han kidnappade en forskare som han hoppades skulle tro honom.
Men dr Suri kände nog igen sjukdomen. Därför blev han mördad så fort.
Vi får inte säga till pressen att han är galen.
Han vill få sin egen diagnos bekräftad.
Vanföreställningen medför konspirationstänkande.
Han tror nog att staten vill att han ska vara sjuk.
När han är ensam är han paranoid och skadar sig själv.
Men när han letar efter nån som tror honom blir han lugn och rationell.
Vi bör undersöka entomologiområdet och titta på sjukvårdsregister.
Han har sökt vård överallt och lär återvända till en av dessa platser.
Vi hinner nog med en delning till... Har nån lust?
Varsågod, Jane.
Jag var hos hudläkaren igen. Hon försökte förklara mitt problem.
Hon sa att det kunde vara mögel eller statisk elektricitet.
Fattar ni? Att det som pågår i min kropp skulle...
...bero på statisk elektricitet!
Sen ville hon pracka på mig en salva.
När jag kollade innehållet var det johannesört.
Trodde hon att jag inte hade provat johannesört?
Nu ser jag det tydligt.
Det är inte jag. Det är samhället.
De vill att jag ska vara sjuk, för då kan de fortsätta ignorera mig.
Men jag tänker inte bli ignorerad längre.
Tack för att jag fick dela med mig.
Nu ställer vi oss upp, håller händer och avslutar mötet med en bön.
Hej. Jag heter Leo.
Det finns en motsägelse hos förövaren.
Bara en?
Han har insektsfobi. Men varför utsätta offren för det som han hatar?
- Det är ingen fobi. - Han blir äcklad av småkryp.
Det hette ursprungligen "entomofobi".
Det innebär en rädsla för att bli angripen av insekter.
Men vid parasitosparanoia tror man att man redan är angripen.
Och han vill att det uppmärksammas.
Om han tas på allvar kan han kanske få vård.
Men ju mer han hör att han är sjuk, desto argare blir han.
Han söker tröst hos folk med samma problem. Där kan vi hitta misstänkta!
Ja!
Jag räknar upp några sjukdomar. Se om det finns stödgrupper i området.
- Fibromyalgi? - Nej.
Kroniskt trötthetssyndrom? Återkommande borrelia?
Morgellons sjukdom?
- Jag har astronomiklubben Magellan. - Nej. M-o-r-g-e-l-l-o-n-s.
- Vokalerna är luriga! - Okej, vad är Morgellons sjukdom?
Inbillade fibrer under huden. De sjuka tar med prover till läkaren-
-men det är död hud eller sårskorpor.
- Det låter som tvångssyndrom. - Ja. Ibland liknar fibrerna insekter.
Yatzy! En grupp träffades i kväll.
Ge oss adressen. JJ och Morgan kollar om de vill prata med oss.
Nej...
Dricksvattnet.
- Häller de det i dricksvattnet? - Det lättaste sättet att smitta oss.
- Då är alla sjuka. - Ja.
Men du och jag reagerar på ett annat sätt. Det gör oss annorlunda.
- Så... om det här som jag har... - Som vi har.
Som vi har... Om det är på riktigt, hur får jag då folk att tro på oss?
Jag var nära, men då försökte de döda mig.
Försökte de döda dig? När du jobbade på...?
Hur kan du leva med det? Att de kan komma när som helst.
Jag är tacksam. Det som de gjorde förbättrade mina instinkter.
När nåt är fel kommer det fram mer.
Men det har inte hänt medan vi har suttit här. Det säger mig nåt.
- Jag har inte heller känt det. - Där ser du!
Där har vi kanske botemedlet.
- Du och jag. - Kanske det.
Hur illa blir det för dig?
Rätt illa.
- Vill du se? - Ja, men inte här.
Vi sticker.
Besök från FBI förvånar mig inte.
Känner ni till nån som passar in på vår profil?
Det här är samma taktik som FBI alltid använder.
Occupy, WTO, fredsrörelsen... Men nu är ni verkligen desperata.
Ni har säkert förberett en skrämselrutin.
"Knäppskallar, vi respekterar er mötesfrihet"-
- "men en av er kan vara seriemördare."
Ni vill skrämma och isolera oss för att påstå att Morgellons är påhittat.
Miss Randall, vi har ingen åsikt om er sjukdom.
Ser ni den här mannen? Han heter Albert Stillman.
Det här är dr William Suri. Ser ni? Vi hittar inte på det här.
Mannen vi letar efter inbillar sig kackerlackor i kroppen.
Han är nog tillbakadragen i gruppen men säger desto mer i enrum.
Miss Randall, känner ni nån som är sån?
Nej. Ingen.
- Varför skulle han ens komma hit? - För att ni skulle lyssna.
- Vi är inte som han. - Nej.
Men ni kan vara hans nästa måltavla.
- Är du säker? - Ja.
Är du beredd? Okej...
- Ett... - Förlåt.
Jag ville inte att du skulle spänna dig. Det blir värre då.
Det är perfekt.
- Kan du ge mig objektglaset? - Ja.
Titta. De borde vrida sig.
Ser du dem? Snälla, se dem.
- Ja. Jag ser dem. - Tack.
Finns de bara i blodet?
Nej.
De finns överallt.
Säg att det finns på riktigt igen.
Det finns på riktigt.
Kan du bota mig?
Ja, det kan jag.
- Har vi nåt från akutmottagningarna? - Inget som matchar profilen.
Morgellons-gruppen träffas nästa vecka.
- Vi hinner inte vänta. - Ledaren döljer nåt.
- Skulle hon säga nåt? - Nej, vi måste hitta en annan väg in.
- God morgon på er! - Vart gick Randall efter vårt besök?
Enligt hennes kreditkort... Apotek, fem stycken.
Hon köpte salva mot blöjutslag fem gånger.
JJ, fråga om hon vill prata med oss. - Reid, åk till apoteket.
- Hej! - Hej.
- Har du sovit? - Jag sover aldrig ordentligt.
- Hej, Jane! Skynda dig! - Det är Lisa.
- Vad fanken gör hon här? - Hon följer med mig till mötena.
Jane, öppna dörren!
Det är jag. Är du där?
Jane, öppna dörren!
- Se till att hon sticker! - Slappna av. Hon är ju en av oss.
Är du där inne?
Låt bli. Jag vill veta vem det är.
- Det är nog... - Nej.
Ja, agent Jareau.
Ja, jag kan komma till stationen.
- Varför pratar hon med polisen? - Hon sa "agent". Det är FBI.
Vad vill de oss?
Jag tar hand om det.
Miss Randall, Aaron Hotchner.
Jag har sagt allt jag har att säga till de andra agenterna.
- Vet ni varför det kliar? - Min neurolog försökte förklara.
Min hjärnas känslocentrum har kapat den rationella sidan.
När jag är stressad så kliar jag, men se på mig nu.
Jag blir förhörd av FBI, vilket är stressande, men det kliar inte.
Hur gammal var hon när hon dog?
- Ursäkta? - Blev hon tre?
Jag vet inte vem du har talat med...
Jag har inte talat med nån. Jag är utbildad i att observera.
Ni har ingen vigselring under handskarna.
Er sjukdom försvårar intima förhållanden.
Ni har letat överallt efter lindring, men inget hjälper.
Inte förrän ni hittade det här.
Det hjälper, inte sant?
Ja.
Nån som inte är mamma snubblar inte över ett sånt botemedel av misstag.
Vad hette hon?
Olivia.
Hon föddes för tidigt, så hon var ofta på sjukhus.
Hennes hud mot slutet...
Det berodde väl på alla prover och allt.
Jag var nybliven förälder och kände bara: "Gör jag rätt?"
"Gör jag nytta?" Man vet bara inte.
Jag har också lärt mig att lyssna, och frågan "Gör jag nytta?"-
-den ställer ni er dagligen, eller hur?
Jag vet att ni hjälper dem som är på mötena och att ni vill hjälpa oss.
- Vill jag? - Ja, en man på mötena gör er nervös.
Er intuition säger till er att inte lita på honom.
Vem är han?
Han heter Leo. Jag har inte hans nummer.
Han pratade med min vän Jane i går.
I morse knackade jag på hos henne. Hon öppnade inte, men de viskade.
Ge mig hennes adress.
Det är FBI, öppna.
- Gode gud! - Öppna dörren, Jane!
Nej. Han hade rätt!
- Vi är inte ute efter dig, utan Leo. - Han är inte här. Han har gått.
Ni hittar honom aldrig.
Tack så mycket.
Har du hört talas om folie à deux?
Det är när två personer delar samma tvångsföreställning.
Det är ingen tvångsföreställning. Han förstår mig.
Berätta var han är, så att vi kan förstå er.
- Då dödar ni honom. - Nej. Vi vill bara hjälpa honom.
Varför skulle jag tro er? Ni har försökt döda honom en gång.
- När? - Med vaccinationerna.
Vilka vaccinationer?
- Jag måste inte prata med er. - Nej, lyssna bara.
Ju närmare vi kommer sanningen, desto mer kliar det.
Stillman skulle skriva om vaccin.
Började alltihop för att Leo blev vaccinerad?
- Det tar jag som ett ja. - Vi ska bara veta av vem.
Var det hans läkare?
- Nej. - Då var det på jobbet.
Var det i det militära? Har Leo tjänstgjort?
- Nej... - Jobbade han med läkemedel?
På ett sjukhus?
Eller med infektionssjukdomar? Då måste man vaccineras.
Som smittskyddsinstitutet CDC här i Atlanta.
- Låt honom vara! - Kom.
- Vad berättade du för dem? - Inget.
Följ med!
- Leo Jenkins? Det var länge sen. - Vi har inte hans nuvarande adress.
Ja, han bytte adress. Han blev paranoid mot slutet.
- På grund av vaccinationerna? - Som han inte ens behövde!
- Varför gav ni honom dem då? - Han hade bältros på vänster arm.
En läkare gav honom Aciklovir.
- Det tog bort känseln i armen. - Hur leder det till kackerlackor?
Hjärnan och nervsystemet gör rimliga gissningar.
Även om nerverna är döda skickar hjärnan signaler till dem.
- Som när man känner en fantomlem. - Precis.
Leo kliade och kunde inte sluta.
Vi sa att känseln skulle komma tillbaka-
- men han hävdade att vi hade lagt kackerlacksägg i vaccinet-
- och ville döda honom. Vi provade nästan allt för att motbevisa honom.
Vad provade ni inte?
- Leo, FBI letar efter dig. - Jag vet.
Men jag vet inte vem du är.
Jag har fått omvärdera allt som jag vet om dig.
På mötet sa du att fibrerna i din kropp kändes som spindelben.
Du blev tokig, för att du är rädd för spindelben.
Men är det sant? Är du rädd för spindlar?
- Är du det? - Ja.
- Du måste inte göra det här. - Jo.
Jag vet inte vad som är sant längre.
Vi ska ta ett litet snack.
Sluta nu, Leo!
Jag berättar allt som du vill veta.
- Vem jobbar du åt? - Ingen!
UTDÖMT
- Jag jobbar inte åt nån! - Är du arbetslös?
- Vem jobbar du åt? - Ingen!
- Det är enkelt. Vem jobbar du åt?! - FBI! Rör dig inte.
- Ja, hon jobbar förstås för er. - Vi vill prata med dig. Släpp henne.
Prata? Varför blir de då tokiga på min arm?
Jag vet vad som händer. Ni skjuter mig och mörklägger alltihop.
- Händer det nu? - Javisst! Du ser det ju själv!
Ser du det?
Jag kan få det att försvinna.
Är det där din telefon?
Ja, det är det.
Sluta... Vad gör du?
Titta på kameran.
Jag har filmat mig massor av gånger, men ni manipulerar bilden.
Jag filmar inte. Det är en spegelbild. Titta på din arm.
Försvinner det?
- Det är ett trick. - Nej.
Hur gjorde du?
Vi kan få dem att försvinna för gott. Men du måste släppa henne, Leo.
Leo? Hur vet du vad jag heter?
- Bli liggande. - Ta bort dem!
- Ser du dem? Där är de. - Jag har dem.
Jag har dem.
Jaha, ni sabbar mitt liv, och nu släpper ni mig.
Du är inte medbrottsling, så ja.
- Ni har dödat honom, va? - Nej.
Jag tror dig inte.
Ni utnyttjade mig och lurade mig för att ta fast honom.
Jane, vänta...
Jane!
- Lyssna på mig. - Låt mig vara!
Jag utförde bara mitt arbete, men Leo behöver dig fortfarande.
Han kan förklaras som psykiskt sjuk. Nån måste förklara hans sjukdom.
Ja, för om han är galen kan ni bura in honom för gott.
Om ni dödar honom blir han martyr, men nu får ingen veta sanningen!
Han hade rätt, om regeringen, om dricksvattnet om dig och alltihop!
Han tänkte mörda Lisa.
- Så skulle han aldrig göra. - Jag var där.
Han höll en pistol mot hennes huvud.
Lögn på lögn på lögn...
Ni fascister inom FBI gör vad som helst-
- för att han inte ska avslöja era smutsiga lögner.
Hur vågade du dig på ett sånt knep?
Läkaren berättade om nåt som de inte hann prova: en spegellåda.
Ja, det är en behandling mot svåra fantomsmärtor.
En patient står framför en spegel-
- och när hjärnan ser det som inte finns där så försvinner smärtan.
Leo hade döda nerver i armen.
Hans klåda orsakades på samma sätt som fantomsmärtor.
Jag ville få klådan att försvinna. Det funkade... i några sekunder.
Klåda kan göra en tokig, men att han dödade folk förvånar mig.
Det finns ett fall med en kvinna som kliade sig till och med i sömnen.
En morgon hade hon skrapat sig genom kraniet och in i hjärnan.
Okej, och därmed... är vår bil här.
- Hur gick det med Jane? - Hon ger oss skulden.
Hon återvänder till gruppen, och nu kan de skylla på oss.
Hur hjälper vi nån som är sån?
En av dem mår redan bättre.
"Att bli av med en vanföreställning gör oss klokare än en ny sanning."
Ludwig Börne.