Ahoj.
Nepozveš mě dál?
Jistě, pojď.
Je tady někdo?
Ne, jsem sám.
- Dáš si něco k pití? - Ne, jen jsem si přišla pro věci.
Tam je nenajdeš.
Už jsem je spakoval.
Dojdu pro ně.
Jak se máš?
- Takhle nemůžeš dál. - Co tím myslíš?
- Musíš začít žít. - Žiju. Jako každý jiný.
- Nekuř tady. - Musíš se vzchopit.
Včera jsme o tobě mluvili.
Tak jsem si vzpomněla, že si mám přijít pro věci.
Proč jste o mně mluvili?
Åke chtěl vědět, proč jsme se rozešli. Musela jsem mu to říct.
- Cos řekla? - Řekla jsem mu proč.
Řekla jsem mu o tom, jak to bylo.
Neměla jsem?
- Nemělas právo to udělat. - Ale měla.
Rozhodli jsme se v našem vztahu vše sdílet.
Co?
To je on?
Ano. Nechtěl, abych sem šla sama.
Domluvili jsme se, že zatroubí a já zamávám, když bude vše v pořádku.
Bál se, že ti ublížím?
Nikdy bych ti neublížil. Chtěl jsem pro nás jen to nejlepší.
Ingrid?
Promiňte.
Mohl byste pro mě něco udělat?
Co máte na mysli?
Bydlím tady a potřebuji přesunout něco těžkého.
Sama to nezvládnu.
Jistě. Hned přijdu.
Nemůžete hned teď? Máte na práci něco jiného?
Ne, jen jsem myslel…
- Jmenuji se Anne. - John.
Já vím.
Promiň, že jsem tě tu nechala. Musela jsem něco zařídit.
- Co to tady dělá? - Ty to takhle nemáš?
Ne.
Každý má rád něco jiného. Vadí ti to?
- Samozřejmě, že ne. - Tuhle skříň chci dát támhle.
Ty to zvládneš.
Jsi dostatečně silný na to s ní pohnout.
Doufám, že to stojí za to.
Nerozumím.
- Já jsem Kim. - John, váš soused.
Já vím.
- Dej ji před dveře. - Ale musím se dostat ven.
Zapomněla jsem. Udělám to potom. Pojď si dát drink.
- Myslím, že půjdu domů. - Proč?
Nemáš čas na skleničku vína?
Posaď se.
Nebylo to tak těžké, že ne?
Pardon.
Nezajímá tě, proč jsme chtěly dát tu skříň před dveře?
Každý má rád něco jiného.
To jsem jen tak řekla. Myslím, že se od sebe lidi vůbec neliší.
Co myslíš, Kim?
Lidé jsou buď stejní, nebo úplně odlišní.
Slyšíš? Tak se zeptej.
Dobře, tak proč chcete mít skříň před dveřmi?
Proč myslíš?
Nevím.
Proč myslíš, že dvě atraktivní ženy
musejí dát před své dveře těžkou skříň?
Je tak těžké to pochopit?
Ne, vůbec ne.
Před kým se chrání?
- Před mužem? - To nebylo špatné.
- A co ten muž chce? - Dostat se dovnitř.
Výborně.
Proč se chce dostat dovnitř?
Protože ho jedna z nich, nebo obě, přitahují.
Divíš se, že ho přitahují?
Ne.
Myslíš, že je to vzájemné?
Ne.
Co si myslíš ty, Kim?
Není to špatné.
Ne, není to vůbec špatné.
Dáš si ještě víno?
- Ne, díky. Půjdu domů. - Co tam budeš dělat?
Nemáš tam co dělat od té doby, co ti utekla přítelkyně.
Co tím myslíš?
Co o tom víš?
Tvůj byt je hned vedle našeho.
Nemůžu neslyšet, co se tam děje.
- Vy jste poslouchaly? - Samozřejmě, že ne.
Proč by nás to mělo zajímat?
Uklidni se.
Nebyla to naše vina, že tě nechala.
Nebyla pro tebe ta pravá. Spolu jste vypadali trapně.
- Mluvily jste s ní? - Proč myslíš?
- Jak byste to jinak věděly? - Bydlíme hned vedle.
Johne?
Udělal bys pro mě ještě něco?
Ne.
Musím dojít pro léky a nemůžu nechat sestru samotnou.
To není můj problém.
Byla napadená.
Tady.
Mužem, který v tvém bytě bydlel před tebou.
Mužem, který tady bydlel?
Skočil na ni a odtáhl ji do svého bytu.
Dělal jí strašné věci a pustil ji až druhý den.
Od té doby se bojí vyjít ven.
Co se s ním stalo?
Zažalovaly jsme ho, ale nikdo jí nevěřil.
- Nezatkli ho? - Prostě zmizel.
Nikdo neví, co se s ním stalo.
Proto se neodvažuje nikam chodit.
Proto máte tolik věcí…
Kim chce být připravená, kdybychom se musely izolovat.
Mohl bys s ní deset minut počkat, než se vrátím z lékárny?
Zamkni dveře a dej před ně skříň.
Je to vážně nutné?
Zpanikaří, když uvidí, že tam není. A to přece nechceme, ne?
Běž dovnitř. Hned se vrátím.
Tu skříň.
- Myslela jsem, žes odešel. - Tvoje sestra musela…
Jaká sestra?
- Anne. - Není moje sestra.
- Říkala, že je. - Proč?
Proč by si něco takového vymýšlela?
Lhala ještě ohledně něčeho jiného? Třeba ohledně mě?
- Řekla mi, co se stalo. - Co?
O tom strašném napadení.
A žes…
To řekla? Že jsem byla napadená?
To je novinka. A tys jí uvěřil?
Proč by si něco takového vymýšlela?
Vypadám, jako že jsem byla napadená?
- Nevím, jestli se to dá poznat. - Na to jsem se neptala.
Vypadám jako někdo, kdo byl napadený?
Kam jdeš? Počkej!
Přestaň!
Líbí se ti můj pokoj?
Dej mi klíč!
- Už jsi tady byl? - Co? Samozřejmě, že ne.
Byl. Jen to nepoznáváš.
Okamžitě mi přines ten klíč.
Chci odsud pryč.
Seš na mě naštvanej?
Seš. Tak to s tebou nechci mluvit.
Haló?
Kim?
Kim!
Kim, nejsem naštvaný.
Nejsem naštvaný.
Byl jsi smutný, když tě přítelkyně opustila?
- Ano. - Jak moc?
Tak, že jsi nechtěl dál žít?
Slyšela jsem, že tě podváděla.
- Když jsi zjistil, že… - Kim.
Pomyslel sis někdy, že tě nechá?
Kéž bych potkala tak jistého muže, jako jsi ty.
Napravo ode dveří je židle.
Na ní najdeš klíč ke dveřím na konci pokoje.
Anne si nechala zavést druhou linku.
Chytré, co? Aby se dalo volat z pokoje do pokoje.
Hodně chytré.
Líbí se ti to? Tady bydlím.
To není pravda.
- Pustíš mě teď? - Tak brzy?
Konečně se začínáme poznávat.
Tady nemám co dělat.
„Tady nemám co dělat.“
Nepustím tě, když jsi takhle rozčilený.
- Nejsem rozčilený. - Poslouchej se, jak to říkáš.
- Co chceš? - Chci si povídat.
Posaď se.
No tak.
Měla jsem hodně mužů?
To nevím.
Co si ale myslíš?
Anne byla jednou se dvěma muži v jednu noc.
- Myslíš, že je to možné? - Asi ano.
Bylo to v Řecku, nebo tam někde.
Vzrušovalo by tě, kdybys byl se ženou, která měla právě sex?
Myslím, že ne.
Proč lžeš? Vzrušovalo by tě to.
Budu ti vyprávět příběh a pak tě teprve pustím.
- Jaký příběh? - To uvidíš.
Začínám, ale zavři oči.
- Proč? - Chci, aby sis to představoval.
Jednou, asi před měsícem, někdo zaklepal na dveře.
Otevřela jsem a byli tam tři muži
v obleku, co nosí instalatéři. Jak se ten oblek jmenuje?
- Kombinéza. - Kombinéza.
Podívali se na mě a pak vešli do předsíně.
Na sobě jsem neměla skoro nic, právě jsem totiž vyšla za sprchy.
Dívali se na mě.
Poznala jsem, že jsou nadržení.
Řekla jsem, „Co kdybychom si sedli na gauč?“
Sedli jsme si.
A ten, co seděl vedle mě mi
najednou strčil ruku mezi nohy
a začal mě hladit.
Druhý si stáhl kalhoty a postavil se přede mě.
Vzala jsem ho do pusy
a začala ho kouřit.
Přistoupil ke mně ten třetí a ohnul mě přes gauč.
A strkal ho do mě zezadu.
Cítila jsem, že se mi ten druhý udělal do pusy.
Stékalo mi to do krku.
Pak si měl bral jeden po druhém.
Trošku to bolelo, ale brzy jsem si na to zvykla.
Líbil se ti můj příběh?
Nelíbil?
Dělala jsem si legraci. Myslels, že se to stalo?
Jen jsem o tom někde četla.
Pojď si sednout sem.
Pojď.
Co to děláš?
Přestaň! To stačí!
Dotýkej se mě.
Udělej to ještě jednou.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
- Co se ti stalo? - Nic.
Máš na tváři modřiny.
- Narazil jsem při přesouvání skříně. - Stěhuješ nábytek?
- Jako by tě někdo zbil. - Kdo by to dělal?
To nevím.
Jestli si chceš o něčem promluvit…
Ne, ale děkuju.
To nám sem nedávej! Podívej, kolik toho tady máme.
- Já si to vezmu. - Nevezmeš. Vždyť nejsi ani v pořádku.
Budeš tady až do rána.
To nevadí. Někdo to musí udělat.
Neumíš říct ne. To byl možná tvůj problém s Ingrid.
Ingrid nezmiňuj.
Můžete mi vyhledat telefonní číslo?
Swartzdorfská ulice 36, páté patro.
Ano, to je moje číslo.
Nejsou tam v pátém patře ještě jiná čísla?
A co ta neuvedená v seznamu?
Ne?
Ahoj, dovolali jste se k Ingrid. Zanechte, prosím, vzkaz.
Ahoj, tady John.
Jen jsem chtěl vědět, jak se máš.
Já… se mám už mnohem líp.
Cítím se mnohem líp.
Chtěl jsem se zeptat,
jestli bys se mnou nezašla třeba na kafe.
Abychom si popovídali.
Mrzí mě…
co se posledně stalo.
Choval jsem se jako idiot.
Tak jo…
- Cos mu ještě řekla? - Různé věci.
- Jaké? - Prostě věci.
- Jaké věci? - Ty, co se staly.
Jako třeba co?
To byla nehoda.
Vážně?
Tys mu řekla, že jsem to udělal schválně?
Shodli jsme se, že to byla nehoda.
Tehdy jsem si to myslela. Teď si tím nejsem tak jistá.
- Vypadla mi z ruky. - Nalil si mi na ruku horké kafe.
Nemůžeš o mně roznášet takové lži.
Díky Åkemu vím, že to nebyla nehoda.
Nebyl u toho!
- Zeptal se mě, co jsme dělali potom. - Odvezl jsem tě na pohotovost.
Na pohotovost?
To jsem přece udělal.
Měli jsme sex.
Poprvé po šesti měsících. Vzrušilo tě to. Pamatuješ?
To s tím nesouviselo.
Åkemu přišlo odporné, že tě vzrušilo to, že jsi mě opařil.
Víš, co je odporné?
To, jak se Åke ptá své přítelkyně na to,
s kým, kdy a jak měla sex.
Åke chce, abychom si říkali všechno.
- Je před domem? - Ano.
Bál se, že ti ublížím?
Nikdy bych ti neublížil. Chtěl jsem pro nás jen to nejlepší.
Ingrid? Co to s tebou udělal? Takhle ses nikdy nechovala.
Předtím jsem to nebyla já. Teď jsem.
- Ingrid… - Řekla jsem mu všechno.
Jak jsem si vymýšlela bláznivé historky, abych tě vzrušila.
- Ale to není pravda. - Že ne?
Vzrušilo tě, když jsem ti řekla, že jsem měla sex s jinými muži.
- Prosím tě, přestaň. - Ne!
Možná to chceš slyšet znovu.
Jak za dveřmi stáli tři muži.
A jak si to se mnou rozdávali na gauči. Takový příběh chceš slyšet?
Jak mě ten muž začal vojíždět zezadu?
A jak se do mě udělal.
Ach, Johne, jsem tak nadržená…
Johne, jsem tak nadržená..
Kdo je tam?
John, váš soused.
Co chceš?
Chci si promluvit.
Měla jsem příšerný den.
- Já taky. - O čem jsi chtěl mluvit?
Zajímá mě, jak to, že jsem odsud nikdy nic neslyšel.
Umíme být potichu.
Nikdo nemůže být tak potichu. Co tady děláte?
Čekáme.
Na toho tajemného muže, který se sem má údajně vloupat?
Vy si myslíte, že tomu pořád věřím?
Můžeme přestat s tím lhaním a plížením se?
Ale to je jedno.
Proč se na Ingrid tak zlobíš?
Slyšely jsme přes zeď všechno.
Co jste slyšely?
Jen jsme se trošku hádali.
- Na tom není nic špatného. - Co s tím uděláš?
Myslím, že s tebou chce mluvit.
Anne?
Otevři dveře.
Přestaň blbnout.
Haló?
Sem nemůžeš.
Někdo tady je. Viděl jsem muže.
Jsem tu jen já a ty. Dveře jsou zamčené.
- Někoho jsem viděl. - To musela být Anne.
- Proč mě tady pořád zamykáte? - Proč jsi mě včera uhodil?
Proč jsi mě včera uhodil?
- Kim, tys první uhodila mě. - Nemusels mi to oplácet.
Jsi silnější než já. Mohls mi jen podržet ruce.
Máš pravdu. To jsem mohl.
Teď ne, prosím.
Myslíš, že jsem měla hodně mužů?
Nevím.
Jednou byla se dvěma muži v jednu noc. Myslíš, že je to možné?
Asi ano.
Nebylo to tady. Byla na dovolené v Řecku, nebo tam někde.
Vzrušilo by tě být se ženou, která měla právě sex?
Vzrušilo by tě to?
Myslím, že ne.
Kdo jste?
Jsem na odchodu.
Ty jsi John, že? Já jsem Åke.
Neřekla ti Ingrid, že…
Ano, řekla.
O tobě taky mluvila.
- Co říkala? - Obvyklé věci.
Je normální mluvit o bývalém příteli, nemyslíš?
Měla o tebe starost. Je ti už líp?
Slib mi, že mi řekneš,
když pro tebe budu moct něco udělat.
Slibuješ?
Jsi naštvaný?
Nesnáším, když jsou lidé naštvaní.
- Ne. - Ne co?
- Ne, nejsem naštvaný. - To je dobře.
Měli bychom si někdy pořádně promluvit.
Mohl bys mi poradit.
- Ohledně čeho? - Ohledně toho, co má Ingrid ráda.
Abych ji lépe poznal.
Chceš odejít?
Zkus tohle.
Nepasuje?
Ingrid mi řekla o tom kafi.
To nebylo hezké.
Ne.
Já nemám právo nikoho soudit, ale…
To je neomluvitelné.
Můžu se tě na něco zeptat?
Je Ingrid ten typ?
Vždy jsem ji považoval za opatrnou ženu.
Ty ne?
Nepomyslel bych si, že se jí bude takové zacházení líbit.
Ale měl jsem pocit, že ji to vzrušovalo. Ty ne?
Mýlil ses po celou dobu, co jste byli spolu.
Nebyla nevinnou malou holčičkou, jak sis myslel.
Myslím, že se jí líbilo, cos udělal. Je ten typ žen.
Líbilo se jí to, Johne.
Nemusíš se za to stydět.
Nikdy jsi nic intenzivnějšího nezažil. Je to tak?
Není se čeho bát, Johne.
Je pozdě.
Už jsi to udělal.
Nevzpomínáš si?
Požádals nás, abychom se ti o ni starali.
To není pravda!
Chtěls ji milovat, Johne. Neměls ji zabíjet.
Nikoho jsem nezabil!
Běž se podívat.
Je tam.
Běž se podívat.
Přijít
Přijít.
Pojď.
Co se to tady děje?
To jsou moje věci.
Tohle je z práce.
Kde jste to vzali?
A tohle.
To jsem dostal od sestry.
Prosím, řekněte mi, co se stalo!
Proč jsou tady moje věci?
Tohle jsou moje věci!
Běž dovnitř.
Je tam. Běž dál.
Haló?
Cos to udělal?
Johne?
- Jsi tam? - Běžte pryč.
To jsem já, Peter.
Jaký Peter?
Peter Reis. Co se děje?
Co chceš?
Potřebuju, aby ses na něco podíval.
Co je s tebou? Jsi nemocný?
Co se stalo? Co to tam děláš?
- Ty to tak nemáš? - Ne.
Každý má rád něco jiného.
- O čem to mluvíš? - Jinak bychom byli všichni stejní.
To říkávala Ingrid.
Buď jsme různí, nebo jsme všichni stejní.
- Můžu se tě na něco zeptat? - Ano.
Stojíš teď na chodbě, že?
Ano.
Co vidíš?
Díru ve zdi.
Nevidíš dveře k sousedům?
Samozřejmě, že ne. Bydlíš tu sám.
Můžu jít dál?
Co to tam děláš? Co to tak smrdí?
Johne!
- Co se děje? - Běž pryč!
Johne!
Johne, jsem tak nadržená…
Johne…
Měla jsem tě nechat už dávno.
Zakřičím na Åkeho, jestli mě nepustíš.
Tak křič.
Åke!
Pomoc!
Johne?
- Ahoj. - Ahoj.
Spalas dobře?
- Tys nespal? - Ne.
Seděls tu takhle celou noc?
- Seš pořád naštvaný? - Naštvaný?
Ne, nechápeš to. Nejsem naštvaný.
Jsem jen unavený.
Tak pojď do postele.
Ty víš, že bych ti nikdy nijak neublížil, že?
Samozřejmě.
Nikdy bych ti neublížil.
Ne úmyslně.
Samozřejmě, že vím, že bys mi nikdy neublížil.
Proč to říkáš?