PIJEVO ŽIVLJENJE
Torej ste odraščali v živalskem vrtu. -Rodil in odraščal.
V Pondicherryju, francoskem delu Indije.
Oče je imel živalski vrt,
pri porodu pa je pomagal herpetolog,
ki je prišel pregledat bengalskega varana.
Z materjo sva bila zdrava, ubogi varan pa je pobegnil.
Poteptal ga je prestrašen kazuar.
Karma.
Bog.
Izjemna zgodba.
Zaradi imena sem predvideval, da je bil oče matematik.
Kje pa! Po bazenu sem dobil ime.
Se kateri bazen imenuje Pi?
Stric Francis se je rodil z vodo v pljučih.
Pravijo, da ga je zdravnik prijel za gležnje in stresel vodo ven,
zaradi česar je imel široke prsi in tanke noge.
Zato je bil odličen plavalec.
Je Francis res vaš stric? Pravi, da je bil očetov prijatelj.
Moj častni stric je. Mamaji ga kličem.
Očetov najboljši prijatelj, moj plavalni guru.
Trikrat na teden sem v ašramu treniral z njim.
Njegove učne ure so mi na koncu rešile življenje.
Požirek vode ti ne bo škodil, panika pa.
Ne pozabi dihati. Ne zadržuj diha.
Priden.
Upam, da nimate nič proti vegetarijanski hrani. -Ne, kje pa.
In vaše ime?
Mislim, da ste mi nameravali povedati, od kod izvira.
Saj res. Mamaji je nekoč nekaj povedal očetu.
Popotniki po navadi zbirajo razglednice ali skodelice,
mamaji pa ne.
Mamaji zbira bazene.
Plava v vsakem bazenu, na katerega naleti.
Nekoč je mamaji rekel očetu, da je izmed vseh bazenov na svetu
najlepši javni bazen v Parizu.
Voda tam je menda tako čista, da bi lahko z njo skuhal kavo.
Če si samo zaplaval v njem, se ti je življenje spremenilo.
Pred mojim rojstvom pa je rekel:
"Če želiš, da ima tvoj sin čisto dušo,
ga moraš nekoč peljati plavat v Piscine Molitor."
Nisem razumel, zakaj si je oče to tako vzel k srcu.
Vendar si je, in dobil sem ime Piscine Molitor Patel.
Kako naj bi pojasnil svoje ime?
Že pri ranih enajstih ... -Hej, Piscine!
Si pisoar?
Glejte, pisoar!
Z eno besedo se je moje ime iz elegantnega francoskega bazena
spremenilo v smrdljivo stranišče.
Povsod sem bil Pisoar.
Pisoar na dvorišču!
Celo učiteljem je kdaj ušlo. Seveda ne namerno.
Kaj se lahko zgodi, če prehitro spustimo plin?
Pisoar?
"Pisoar" je rekel.
Dovolj! Mir! Mir!
Prihodnje leto sem bil prvi šolski dan pripravljen.
Tukaj.
Piscine Patel.
Dobro jutro. Sem Piscine Molitor Patel,
z vzdevkom
Pi, ki je 16. črka grške abecede,
ki v matematiki predstavlja razmerje
obsega vsakega kroga in njegovega premera.
Je iracionalno število z neskončno decimalkami, po navadi zaokroženo
na 3,14.
Pi.
Izjemno, Pi. Zdaj pa sedi.
In ste bili od takrat naprej Pi? -No, ne ravno.
Lep poskus, Pisoar.
Vendar pa sem imel še ves dan. Sledila je francoščina.
In potem geografija.
To je prvih dvajset decimalk pija.
Zadnji predmet tistega dne pa je bila matematika.
Počasi, počasi.
Tri, sedem, pet, osem, devet.
Osem, pet, osem, devet.
Res je. Res jih zna na pamet.
Pi! Pi! Pi!
Konec pouka sem bil Pi Patel, šolska legenda.
Mamaji pravi, da ste legenda tudi med pomorščaki.
Čisto sami na morju. -Sploh se ne spoznam na plovbo.
In nisem bil sam. Richard Parkerje bil z mano.
Richard Parker? Mamaji mi ni povedal vsega.
Rekel je le, naj vas poiščem, ko se vrnem v Montreal.
Kaj ste počeli v Pondicherryju?
Roman sem pisal. -Vaša prva knjiga mi je všeč.
Se ta nova dogaja v Indiji?
Ne, na Portugalskem, toda v Indiji je življenje cenejše.
Veselim se že branja. -Žal ne bo nič.
Proč sem jo zabrisal.
Dve leti sem jo spravljal k življenju,
potem pa je nekega dne pljunila, zakašljala in izdihnila.
Žal mi je.
Sedel sem v kavarni v Pondicherryju in objokoval svojo izgubo,
ko me je ogovoril starec pri sosednji mizi.
Ja, mamaji to rad počne.
Ko sem mu povedal za knjigo, je dejal:
"Torej Kanadčan, ki je prišel v francosko Indijo po zgodbo.
Hja, prijatelj, Indijca poznam v francoski Kanadi
z najneverjetnejšo zgodbo, kar jih je.
Očitno vama je usojeno, da se srečata."
Dolga leta že nisem omenjal Richarda Parkerja.
Kaj vam je mamaji že povedal?
Rekel je, da bom ob vaši zgodbi začel verjeti v Boga.
To trdi tudi za dobro kosilo.
Kar se Boga tiče, vam lahko le povem svojo zgodbo.
Sami se boste odločili, v kaj boste verjeli. -Pošteno.
Pa poglejva. Kje naj začnem?
Pondicherry je indijska francoska riviera.
Na ulicah ob oceanu bi mislil, da si na jugu Francije.
Nekaj ulic proti kopnem je kanal.
Za njim se začne indijski Pondicherry.
Muslimanska četrt pa leži proti zahodu.
Ko so nam Francozi leta 1954 vrnili Pondicherry,
je mesto ocenilo, da bi bila na mestu slovesnost.
Oče, ki je bil zvit poslovnež, je dobil zamisel.
Imel je hotel, namesto tega pa je želel
v botaničnem vrtu odpreti živalski vrt.
Po naključju je bila mama botanik v tem istem vrtu.
Spoznala sta se, poročila in leto pozneje se je rodil Ravi.
Jaz sem prišel dve leti pozneje.
Sliši se čarobno, odraščati v ...
Amen.
Ja, jejva.
Nisem vedel, da rečejo hindujci "amen". -Katoliški hindujci že.
Katoliški hindujci?
Krivdo čutimo pred stotimi bogovi, namesto pred samo enim.
Ampak najprej ste hindujec?
Nihče ne pozna boga, dokler nam ga nekdo ne predstavi.
Najprej so mi boga predstavili po hindujsko.
Hindujska vera pozna 33 milijonov bogov.
Kako ne bi srečal vsaj nekaterih od njih?
Najprej sem spoznal Krišno.
Yashoda je obtožila malega Krišno, da je jedel prst.
Ti porednež! To se ne sme!
Toda saj ni!
Kar ji je tudi povedal.
"Nisem jedel prsti."
Yashoda je rekla: "Ne? Potem pa odpri usta."
In Krišna je odprl usta.
Kaj misliš, daje videla Yashoda? -Kaj?
V Krišninih ustih je videla celo vesolje.
Med odraščanjem so bili bogovi zame super junaki.
Hanuman, opičji kralj,
ki je dvignil goro, da bi rešil prijatelja Lakšmana.
Ganeša s slonjo glavo,
ki je tvegal življenje, da bi obranil čast matere Parvati.
Višnu, vseobsegajoča duša, izvor vsega.
Višnu spi, lebdi na kozmičnem oceanu
in mi smo plod njegovih sanj.
Izredno!
Naj te zgodbe in lepi okraski ne preslepijo.
Religija je tema.
Moj dragi apa se je imel za del nove Indije.
Prebolel je otroško paralizo.
V bolečinah je ležal na postelji in se spraševal, kje je bog.
Na koncu ga ni rešil bog, ampak zahodnjaška medicina.
Moja ama je študirala.
Prav tako je mislila, da je njena družina del nove Indije,
dokler se je niso starši odpovedali,
ker se je po njihovem poročila pod svojim statusom.
Religija jo je edina povezovala s preteklostjo.
Kristusa sem spoznal v gorah, ko sem imel 12 let.
V Munnarju smo obiskali sorodnike, ki so gojili čaj.
Tretji dan smo bili tam in z Ravijem sva se dolgočasila.
Izzivam te za dve rupiji.
Steci v tisto cerkev in spij sveto vodo.
Očitno si žejen.
Izvoli. Vodo sem ti prinesel.
Zakaj bi bog storil kaj takega?
Zakaj bi poslal lastnega sina,
da bi trpel za grehe navadnih ljudi?
Ker nas ljubi.
Bog se je tako približal ljudem, da bi ga razumeli.
Ne moremo razumeti Boga v njegovi popolnosti.
Razumemo pa božjega sina in njegovo trpljenje, kot bi bratovo.
Čista traparija.
Žrtvovati nedolžnega za pokoro grehov krivih ...
Kakšna ljubezen je to?
Ampak tega sina si nisem mogel izbiti iz glave.
Če je Bog tako popoln, mi pa ne,
zakaj bi sploh ustvaril vse to?
Zakaj nas sploh potrebuje?
Vedeti moraš le, da nas ljubi.
Tako ljubi ta svet, da mu je podaril edinega sina.
Dlje kot sem poslušal duhovnika,
bolj mi je bil všeč ta božji sin.
Hvala, Višnu, da si mi predstavil Kristusa.
Vero sem spoznal skozi hinduizem, božjo ljubezen pa skozi Kristusa.
Toda Bog še ni opravil z mano.
Čudna so božja pota.
In zgodilo se je, da se mi je še enkrat predstavil.
Tokrat z imenom Alah.
Nikoli nisem obvladal arabščine,
toda zvok in občutek besed sta me popeljala bližje k bogu.
Med salahom so postala tla, ki sem se jih dotaknil, sveta.
Spoznal sem občutek jasnosti in bratstva.
Jagnjetina je odlična.
Najboljša jed na mizi.
Ne veste, kaj zamujate.
Piscine, samo še v tri religije se moraš spreobrniti,
pa boš imel vse življenje praznike.
Boš romal letos v Meko, svami Jezus?
Ali v Rim na svoje ustoličenje kot papež Pij?
Ne vpletaj se, Ravi.
Ti imaš rad kriket, Pija pa zanimajo druge reči.
Ne, Gita. Ravi ima prav.
Piscine, ne moreš biti hkrati član treh religij.
Zakaj ne?
Če hkrati veruješ v vse,
je, kot da ne veruješ v nič.
Mlad je še, išče svojo pot.
In kako jo bo našel, če ne izbere nobene?
Namesto da skačeš od ene religije k drugi,
začni z razumom.
V nekaj sto letih
nas je znanost popeljala dlje v razumevanju vesolja
kot religija v deset tisoč letih.
To drži. Oče ima prav.
Znanost nas lahko več nauči o svetu okoli nas,
ne pa o tem tu notri.
Nekateri jedo meso, drugi zelenjavo.
Ne moremo se vsi strinjati o vsem,
ampak raje bi imel, da verjameš v nekaj, s čimer se ne strinjam,
kot da slepo sprejemaš vse.
In to se začne z razumskih razmišljanjem.
Razumeš?
Dobro.
Rad bi se krstil.
Ste torej kristjan in musliman? -In seveda hindujec.
In najbrž tudi jud.
No, na univerzi predavam o kabali.
Zakaj pa ne? Vera je hiša z mnogo sobanami.
Ni pa prostora za dvom? -Ogromno, v vsakem nadstropju.
Dvom je koristen. Vero ohranja živo.
Ne moreš spoznati moči svoje vere, dokler ni na preizkušnji.
Kje je Selvam? Ne smeva sem brez njega. -Ne skrbi.
Tisočkrat sem videl, kako to počne.
Spoznati hočem novega tigra.
Pi!
Živjo! Richard Parker?
Tiger? Richard Parkerje bil tiger?
Ime je dobil zaradi uradniške napake.
Lovec ga je ujel, ko je kot mladič pil pri potoku.
Dal mu je ime Žeja.
Ko je zrasel, ga je prodal našemu živalskemu vrtu,
toda na dokumentih so zamenjali imeni.
Lovec je postal Žeja, tiger pa Richard Parker.
Smešno se nam je zdelo in ime se ga je prijelo.
Pojdiva,
preden padeva v težave.
Od blizu ga hočem videti. -Nisi oskrbnik. Pridi!
Tako, ja, Richard Parker. Zate je.
Ne! Kje imaš pamet?
Se ti je zmešalo? Kdo ti je dovolil sem zadaj?
Nisi upošteval ničesar, česar sem te naučil.
Samo pozdraviti sem ga hotel. -Misliš, da je tiger prijatelj?
Žival je, ne tovariš v igri.
Živali imajo dušo. V očeh sem jo videl.
Poišči Selvama.
Ste prepričani? Pi je še otrok.
Daj, nadaljuj.
Živali razmišljajo drugače od ljudi.
Kdor to pozabi, ga bo stalo življenja.
Ta tiger ni tvoj prijatelj.
Ko ga gledaš v oči,
vidiš v njih odsev svojih čustev.
Nič drugega.
Ne bodi neumen. Reci, da ti je žal.
Kaj si storil? Veš, da vama oče ne dovoli priti sem.
Žal mi je. Hotel ...
Kje si imel pamet? -To je zadeva med očetom in sinom.
Rekel je, da mu je žal.
Bi ga rad zaznamoval za vse življenje?
Zaznamoval? Malo je manjkalo, da bi bil ob roko.
Kljub temu je samo otrok. -Prej kot misliš bo postal mož.
Nočem, da kdaj pozabi to lekcijo.
Selvam!
... v državi razglasili izredno stanje.
Državi Gujurat in Tamil Nadu sodita z odlokom
pod oblast centralne vlade.
Policija bo smela aretirati
in za nedoločen čas pripreti državljane, odgovorne za upor.
Po apajevi lekciji se je življenje spremenilo.
Svet je izgubil nekaj svojega čara.
Šola je bila dolgočasna. Dejstva, ulomki in francoščina.
Besede in vzorci, ki so se ponavljali v nedogled.
Tako kot moje iracionalno ime.
Nemirno sem iskal nekaj, kar bi življenju spet dalo smisel.
In nato sem spoznal Anandi.
Mati je hotela, da se učim glasbe.
Nekoč je moj učitelj staknil gripo.
Prosil je, če bi namesto njega igral boben na uri plesa.
Ne.
Če se ne zberete,
ne morete skozi ples izraziti svoje ljubezni do boga.
Začutite tla pod nogami.
Odprite pogled proti obzorju.
Naj duhovna energija teče skozi vas in v svet.
Skozi abhinajo.
Anandi, stopi naprej. Vodi jih.
Zakaj hodiš za mano? -Kaj?
Za mano hodiš.
Kaj pomeni tole?
Pri plesu si iz patake,
ki pomeni gozd,
naredila tole.
Samputo,
kar pomeni nekaj skritega.
Potem si naredila tole.
In nato si naredila čaturo.
Čisto na koncu pa si naredila tole.
Nobena od plesalk ni naredila tega.
Kaj si mislila s tem? Da je božja ljubezen skrita v gozdu?
Ne, to pomeni tudi lotosov cvet.
Lotosov cvet se skriva v gozdu?
Zakaj bi se lotosov cvet skrival v gozdu?
In to je Richard Parker.
Najveličastnejša žival, kar jih imamo.
Poglej, kako obrača glavo.
Važi se. Kot plesalec.
Ne, nekaj je slišal.
Posluša. Vidiš?
Precej sva razpravljala o tem. Razumeš, kaj ti pravim?
Pi?
Oprosti, nekaj te... -Skrbi.
Za družino.
V tujini so naše živali vredne mnogo več kot v Indiji.
Ne vem, kam bomo šli, če nam mestni svet ukine podporo.
Zato nimamo izbire, Si razumel?
Oprosti, o čem govoriš? -Odhajamo iz Indije.
Kaj?
Prodali bomo živalski vrt.
Živalski vrt ni naš. Posest je mestna.
Živali pa so naše in če jih prodamo,
bomo imeli dovolj za nov začetek.
Ampak kam bi šli? Naše življenje je tu.
V Kanado. V Winnipegu lahko dobim službo.
Živali bom prepeljal v Severno Ameriko in jih prodal.
Vsa družina gre lahko s tovorno ladjo.
Torej je dogovorjeno.
Pluli bomo kot Kolumb.
Ampak Kolumb je iskal Indijo.
Prodaja živalskega vrta zahteva veliko dela.
Pred odhodom sva imela
z Anandi dovolj časa, da sva drug drugemu strla srce.
Seveda sem obljubil, da se bom nekoč vrnil.
Hecno.
O najinem zadnjem dnevu se spomnim vsega,
ne spomnim pa se, da sva se poslovila.
Pi, spodaj strežejo večerjo.
Piscine, vse življenje je še pred tabo.
Selimo se zaradi vaju z Ravijem.
Pridi noter večerjat.
Vegetarijansko, prosim.
S sinovoma smo vegetarijanci. Imate kaj ...
Ne, ne več omake. -Nočete omake?
Ne, kaj vegetarijanskega bi.
Sprašuje, če imate kaj vegetarijanskega.
Krava, od katere so ta jetra, je bila vegetarijanka.
Svinje v klobasi so bile vegetarijanke.
Duhovito.
Toda moja žena ne jé jeter.
Torej naj jé klobaso, riž in omako.
Ali pa si skuhajte svojo hrano.
Kako si drznete tako govoriti z mojo ženo? -Tu imate riž.
Za mornarje kuham, ne za goltače karija.
Kaj si rekel? -Roke proč!
Za koga se imaš? Navaden sluga si!
Jaz hranim ljudi, ti pa opice!
Zdravo.
Vesel budist sem.
Zato jem riž in omako.
Na ladji omaka ni meso.
Okus ima. Poskusiti?
Ne skrbi.
Po postanku v Manili bomo imeli dovolj svežih zalog.
Zakaj daješ Pomaranči pomirjevala?
Z njo pa res ne bo težav.
Stres med potjo škodi živalim
in pomirjevalo prepreči morsko bolezen.
Nihče ne bi rad čistil za orangutanom z morsko boleznijo.
Kajne?
Oče je bil poslovnež. Nikoli ni sam skrbel za živali.
Dojel sem, da je mnogo težje od mene zapustil Indijo.
Torej ... -Sem kaj pozabil?
Pripravili ste ozadje.
Imava indijskega dečka, ki je dobil ime po francoskem bazenu,
na japonski ladji, polni živali, na poti v Kanado. -Ja.
Zdaj morava fanta poslati na sredo Tihega oceana ...
In me prepričati, da bom verjel v Boga.
Ja, do tja še prideva.
Štiri dni po Manili
smo bili nad Marianskim jarkom, najgloblji točki na Zemlji.
Naša ladja, Simsun, je plula dalje, neumno brezbrižna do okolice.
Premikala se je s počasno ogromno samozavestjo celine.
Ravi?
Ravi, si slišal? -Spim.
Nevihta je. Pojdiva gledat.
Si zmešan? Še blisk naju bo zadel.
Ne, ne bo. Prej bo zadel most.
Ne izzivaj neurja, Pi.
Še dežja! Še dežja!
Gospodar neurja!
Blisk!
Ama!
Apa!
Ravi! Hitro ven! Ven!
Pomagajte!
Na pomoč!
Zlezi v čoln!
Prosim, rešite mojo družino! -Ne boj se! Tu počakaj!
Morate jim pomagati! Prosim! -Tole si nadeni.
Ne, ne! Moja družina! Prosim!
Moramo jim pomagati!
Nimamo časa! -Moja družina je spodaj!
Mi pomagati! Ti pojdi! -Kdo je izpustil živali? -Proč moraš!
Ne, počakajte! Moj oče ne zna plavati! -Pojdi!
Drži se čolna! Drži se!
Spusti ga!
Ti! Kaj pa počneš?
Skočite!
Sem! Sem!
Richard Parker? Ne! Ne!
Ne! Pojdi proč! Proč!
Ama!
Apa! Ravi!
Žal mi je.
Žal mi je!
Hari?
Očitno si še vedno omamljena.
Pomaranča! Pomaranča!
Dobrodošla na Pijevi barki.
Kje je tvoj sinko, Pomaranča?
Ne skrbi, mama in oče sta ga gotovo našla.
Kmalu bodo prišli.
Je kdo kje?
Ne!
Nehaj! Ne! Nehaj! Nehaj!
Ne! Ne!
Žal mi je, Pomaranča.
Nimam zdravil proti slabosti zate.
Zaloge. Zaloge!
Kako preživeti na morju
Ne smete piti morske vode!
To! To!
Ne! Ne!
Pridi! Pridi!
Sem Pi Patel.
Doživel sem brodolom.
Sem na rešilnem čolnu,
sam s tigrom.
Prosim, pošljite pomoč.
Bog, prepuščam se ti.
Sem tvoja posoda.
Kar koli bo, ko bi rad vedel.
Pokaži mi.
Nobenih črt ni.
Uredite zaloge in se pripravite na bitko za preživetje.
Določite strog red obrokov, stražite in počivajte.
Ne pijte urina ali morske vode.
Zaposlite se, a se ne utrujajte brez potrebe.
Misli lahko zaposlite s kartanjem,
s kvizom ali igro ugibanja.
Skupno petje zanesljivo dvigne moralo.
Priporočamo pripovedovanje zgodb.
Predvsem pa ne izgubite upanja.
Nekaj reči hitreje spodkoplje duha od morske bolezni.
Valovi močneje zibljejo čoln, če je le-ta obrnjen s tokom.
Sidro uporabimo kot zavoro, da je kljun obrnjen z vetrom.
S primerno rabo lažje obvladujemo čoln in zmanjšamo zibanje.
Za brodolomca, ki mora deliti čoln z velikim nevarnim mesojedcem,
je pametno uveljaviti svoje ozemlje.
Poskusite ta prijem. Prvi korak.
Izberite dan, ko so valovi zmerni, vendar stalni.
Drugi korak. Čoln obrnite proti valovom,
da bo plovba čim prijetnejša, in umirjeno piskajte.
Tretji korak. Obrnite čoln vzporedno valovom
ter ob tem rezko in agresivno piskajte.
Ob večkratni ponovitvi
bo žival povezala pisk piščalke
z neprijetnim občutkom slabosti.
Podoben prijem že dolgo uporabljajo cirkuški dreserji,
čeprav po navadi nimajo dostopa do razburkanega morja.
Naj se slišijo trobente!
Naj se sliši zvok bobnov!
Pripravite se na presenečenje!
Tukaj je, v vaš užitek in poduk.
Predstava, ki jo čakate že vse življenje,
se bo kmalu začela!
Ste pripravljeni na njen čudež?
Torej, zdaj vam predstavljam
osupljivega bengalskega tigra!
Zdravo, Richard Parker. Oprosti za divjo plovbo.
Moje! Razumeš? Tvoje, moje!
Razumeš?
Četrti korak.
Pozabite na korake od ena do tri.
Na, Richard Parker. Vodo imam zate.
V živalskem vrtu smo tigrom dajali pet kilogramov mesa na dan.
Richard Parker bo kmalu lačen.
Tigri so dobri plavalci in če bo dovolj sestradan,
se bojim, da me košček vode ne bo ravno zaščitil.
Nekako ga moram nakrmiti.
Sam lahko jem prepečenec, Bog pa je tigre ustvaril mesojede,
zato se moram naučiti loviti ribe.
Drugače bo tigrov zadnji obrok shujšani vegetarijanski deček.
Počakaj!
Kaj pa počnem?
Čakaj! Razmišljam.
32 zavojev prepečenca.
93 pločevink vode.
Žal mi je.
Hvala ti, vsemogočni Višnu.
Hvala, da si prišel v podobi rib in nama rešil življenje.
Hvala ti.
Seveda sem ves prepečenec in vodo vzel s sabo na splav.
Cepec.
Lakota spremeni vse, kar ste mislili, da veste o sebi.
Izvoli, tvoje so!
Moje! Moje!
Ne morem tvegati vsakič, ko moram zlesti na čoln po zaloge.
Čas je, da to uredim.
Če bova živela skupaj, se morava sporazumevati.
Morda ne morem udomačiti Richarda Parkerja, lahko pa ga zdresiram.
Ne!
Priden.
Pojdi, Richard Parker. Pojdi.
Pojdi domov. Pri miru te bom pustil.
Spoštoval bom to, obljubim.
Pojdi. Daj.
To!
Nisem mislil, da mi lahko majhen košček sence nudi toliko veselja.
Da so lahko vedro, nož in svinčnik
moj največji zaklad.
Ali da mi lahko Parkerjeva navzočnost prinese mir.
V takih trenutkih se spomnim,
da ima prav tako malo izkušenj z resničnim svetom kot jaz.
Oba sva rasla v živalskem vrtu ob istem gospodarju.
Zdaj sva oba siroti, prepuščena na srečanje s stvarnikom.
Brez Richarda Parkerja bi že zdavnaj umrl.
Zaradi strahu pred njim ostajam čuječ.
Skrb zanj daje mojemu življenju smisel.
Delfini.
Hej, Richard Parker!
Predvsem pa ne izgubite upanja.
Osem, pet, pet, nič, tri, šest, šest,
nič, osem, nič, ena,
tri, šest, nič, štiri, šest, šest, osem.
Kaj gledaš?
Povej mi kaj.
Povej, kaj vidiš.
Oklepam se lahko le še besed.
Vse je pomešano. Razdrobljeno.
Ne ločim sanjarjenja od sanj, od resničnosti.
Neurje, Richard Parker.
Ne!
Slava Bogu!
Gospodarju svetov!
Sočutnemu, usmiljenemu!
Pridi ven.
Richard Parker! Priti, to moraš videti!
Čudovito je!
Ne skrivaj se! Prišel je k nama!
Čudež!
Pridi in poglej Boga, Richard Parker!
Zakaj ga strašiš?
O, Bog!
Izgubil sem družino! Vse!
Predam se! Kaj več še želiš?
Žal mi je, Richard Parker.
Umirava, Richard Parker.
Žal mi je.
Mati, oče, Ravi.
Vesel sem, da vas bom kmalu srečal.
Čutiš dež?
Bog, hvala, ker si mi dal življenje.
Zdaj sem pripravljen.
Richard Parker?
Pardon.
Umaknite se.
Pardon.
Proč!
To je moja postelja.
Je bil človeški zob?
Ne razumete? Otok je bil mesojed.
Mesojed? Mislite kot muholovka?
Ja, ves otok.
Rastline, voda v mlakah, celo sama tla.
Podnevi je bila v mlakah pitna voda.
Ponoči pa je neki kemični proces to vodo spremenil v kislino.
V kislino, ki je razžrla ribe,
surikate pregnala na drevesa, Richarda Parkerja pa v čoln.
Toda od kod se je vzel zob?
Pred leti je neki revež, tako kot jaz,
najbrž nasedel na ta otok
in kot jaz mislil, da bo lahko ostal tam.
A kar mu je otok podnevi dal, mu je ponoči znova vzel.
Pomislite, koliko ur bi preživel samo v družbi surikat.
Kakšna osamljenost bi to bila.
Vem le, da je na koncu umrl in da ga je otok prebavil,
za njim pa je ostal samo zob.
Videl sem, kako bi se končalo moje življenje, če bi ostal.
Sam in pozabljen.
Moral sem se vrniti v svet ali umreti pri tem.
Naslednji dan sem pripravljal čoln.
Pripravil sem si zaloge vode,
najedel sem se alg, dokler ni bil želodec poln,
in za Richarda Parkerja vzel surikat, kolikor je bilo prostora.
Seveda nisem mogel oditi brez njega. Na otoku bi umrl.
Čakal sem, da se vrne.
Vedel sem, da ne bo zamujal.
Richard Parker!
Nihče več ni videl plavajočega otoka.
In v bioloških knjigah ne boste brali o tistih rastlinah.
Toda če ne bi naletel nanj, bi umrl.
Če ne bi našel zoba, bi ostal tam, do smrti sam.
Tudi ko se je zdelo, da me je Bog zapustil, je opazoval.
Ko se je zdelo, da ga moje trpljenje ne gane, je opazoval.
Ko sem mislil, da sem že izgubljen, mi je dal počitek,
nato pa poslal znak, naj nadaljujem svoje potovanje.
Ko sva prispela do mehiške obale, sem se bal izpustiti čoln.
V meni ni bilo več moči. Slaboten sem bil.
Bal sem se, da se bom v pol metra vode, tik pred rešitvijo,
utopil.
Stežka sem zlezel na obalo in padel na pesek.
Bil je topel in mehak,
kot bi pritisnil lice na božji obraz.
Nekje se je dvoje oči smehljalo, ker mi je uspelo priti tja.
Tako sem bil izčrpan, da sem se komaj premikal.
Zato me je Richard Parker prehitel.
Pretegnil si je noge in odkorakal po obali.
Na robu džungle se je ustavil.
Prepričan sem bil, da se bo ozrl k meni,
da bo pritisnil ušesa h glavi in zarenčal.
Da bo nekako končal najino druženje.
Vendar pa je samo zrl v džunglo.
In nato je Richard Parker, moj neusmiljeni,
strašni tovariš, zaradi katerega sem preživel,
za vselej izginil iz mojega življenja.
Po nekaj urah me je našel pripadnik moje vrste.
Odšel je in se vrnil s skupino, ki me je odnesla.
Jokal sem kot otrok.
Ne od olajšanja, ker sem preživel, čeprav sem bil hvaležen.
Jokal sem, ker me je Richard Parker tako brezbrižno zapustil.
Strl mi je srce.
Veste, oče je imel prav.
Richard Parker me ni imel za prijatelja.
Po vsem, kar sva prestala, se ni niti ozrl.
Vendar moram verjeti, da v njegovih očeh
nisem videl zgolj odseva svojih čustev.
Vem, čutil sem.
Tudi če ne morem dokazati.
Ogromno sem pustil za sabo.
Družino, živalski vrt, Anandi.
Očitno moramo v življenju na koncu vse pustiti za sabo.
Vedno pa najbolj boli,
če si ne vzamemo časa za slovo.
Nisem se uspel zahvaliti očetu za vse, česar me je naučil.
Mu povedati, da brez njegovih lekcij
ne bi preživel.
Vem, da je Richard Parker tiger, a želel sem si reči:
"Konec je. Preživela sva.
Hvala, ker si mi rešil življenje. Rad te imam, Richard Parker.
Vedno boš z mano.
Naj te Bog spremlja."
Ne vem, kaj bi rekel.
Človek kar težko verjame, ne?
Precej je za sprejeti.
Dojeti, kaj vse to pomeni.
Če se je zgodilo, se je zgodilo. Zakaj bi moralo kaj pomeniti?
Zgodba je izjemna.
Veste, edini sem preživel brodolom.
Zato je japonsko pomorsko podjetje poslalo dva moža k meni
v mehiško bolnišnico, kjer sem okreval.
Še vedno hranim njuno poročilo.
Urediti sta morala odškodninski zahtevek,
zato sta hotela izvedeti, zakaj se je ladja potopila.
Tudi onadva mi nista verjela.
ZAVAROVALNIŠKO POROČILO 19. februar 1978
Na tisoče surikat na plavajočem mesojedem otoku,
ki ga ni še nihče videl?
Ja, kot sem vam povedal.
Banane ne plavajo.
Zakaj omenjaš banane?
Rekel si, da se je orangutanka oklepala šopa banan.
Ampak banane ne plavajo.
Si prepričan?
Seveda plavajo. Sami poskusite.
Kakor koli, nisva prišla zaradi banan ali surikat.
Dolgo zgodbo sem vam povedal in zdaj sem izčrpan.
Tu sva, ker se je japonska tovorna ladja potopila v Tihem oceanu.
Česar ne bom nikoli pozabil.
Vso družino sem izgubil.
Prinesi mu vodo.
Ne želiva pritiskati nate.
In izrekava ti iskreno sožalje.
Vendar sva prišla od daleč,
pa še vedno ne veva, zakaj se je ladja potopila.
Ker ne vem.
Spal sem. Nekaj me je zbudilo.
Morda eksplozija, ne vem.
In potem se je ladja potopila.
Kaj bi še radi od mene?
Zgodbo, s katero ne bova izpadla bedaka.
Za poročilo rabiva preprostejšo zgodbo.
Ki jo bo podjetje razumelo.
Zgodbo, kateri lahko vsi verjamemo.
Torej zgodbo brez reči, ki jih niste še nikoli videli.
Tako je.
Brez presenečenj, brez živali ali otokov.
Ja, resnico.
In kaj ste naredili?
Povedal sem jima drugo zgodbo.
Štirje so preživeli.
Kuhar in mornar sta bila že na čolnu.
Kuhar mi je vrgel rešilni pas in me povlekel na čoln.
Mama se je oklepala banan in uspelo ji je priti do čolna.
Kuharje bil odvraten človek.
Podgano je pojedel.
Hrane smo imeli za več tednov, ampak prve dni je našel podgano.
Ubil jo je, posušil na soncu in pojedel.
Surov možak je bil.
Vendar iznajdljiv.
On se je domislil splava za ribolov.
Brez njega bi v prvih dneh umrli.
Mornarje bil budist, ki nam je prinesel riž in omako.
Nismo razumeli, kaj govori, le da trpi.
Pri padcu si je zlomil nogo.
Skušali smo jo čim bolj naravnati, toda rana se je okužila
in kuharje rekel, da moramo kaj ukreniti, drugače bo umrl.
Rekel je, da bo on, z mamo pa sva morala mornarja držati.
Verjel sem mu, da je to nujno.
In tako...
Kar naprej sem ponavljal, da mi je žal.
Ves čas me je gledal. Njegove oči so bile...
Nikoli ne bom razumel, zakaj je moral trpeti.
Še vedno ga slišim.
Veselega budista, ki je jedel le riž in omako.
Seveda ga nismo rešili. Umrl je.
Naslednje jutro je kuhar ujel prvo lokardo.
Sprva nisem razumel, kaj je storil, mama pa je.
Nisem še videl mame tako jezne.
"Nehaj stokati in bodi vesela," je rekel.
"Več hrane rabimo, drugače bomo umrli. Za to je šlo."
"Za kaj je šlo?" ga je vprašala mati.
"Reveža si pustil umreti, da bi dobil vabo za ribe, pošast!"
Kuharje pobesnel. Z dvignjeno pestjo je šel proti njej,
mati pa ga je močno klofnila po licu.
Osupnil sem. Mislil sem, da jo bo na licu mesta ubil.
Vendar je ni.
Toda kuhar ni ostal samo pri vabi.
Mornar...
Končal je tako kot podgana.
Kuharje bil iznajdljiv možak.
Teden pozneje je...
Zaradi mene.
Ker nisem mogel zadržati trapaste želve.
Izmuznila se mi je in odplavala.
Kuhar me je mahnil po glavi.
Zobje so mi zašklepetali in videl sem zvezde.
Mislil sem, da me bo spet mahnil, a ga je mati začela tolči s pestmi
in kričati: "Pošast, pošast!" Kričala je, naj grem na splav.
Mislil sem, da bo šla z mano, drugače ne bi...
Ne vem, zakaj je nisem prisilil, da gre prva tja.
Vsak dan se spomnim tega.
Skočil sem na splav in se obrnil, ko se je zasvetil nož.
Nič nisem mogel narediti.
Nisem mogel pogledati stran.
Njeno truplo je vrgel v morje.
Nato so prišli morski psi. Videl sem, kaj...
Videl sem.
Naslednji dan sem ga ubil.
Niti upiral se ni. Vedel je, da je šel predaleč,
celo po svojih merilih.
Nož je pustil na klopi in naredil sem z njim, kar je on z mornarjem.
Zloben človek je bil, še huje pa je,
da je v meni prebudil zlo.
In s tem moram živeti.
Samega me je v rešilnem čolnu
nosilo po Tihem oceanu.
Preživel sem.
Po tem nista imela več vprašanj.
Preiskovalcema zgodba ni bila najbolj všeč,
a sta se mi zahvalila, mi zaželela srečo in odšla.
Torej zgodbi...
Zebra in mornar sta si oba zlomila nogo.
In hijena je ubila zebro in orangutana.
Torej je hijena kuhar,
mornarje zebra.
Vaša mama je bila orangutanka.
Vi pa ste
tiger.
Vas smem nekaj vprašati?
Seveda.
Dve zgodbi sem vam povedal o dogodkih na oceanu.
Nobena ne pojasni, zakaj se je ladja potopila
ter nihče ne more dokazati, katera je resnična in katera ne.
V obeh se ladja potopi,
moja družina umre in jaz trpim.
Res.
Katera vam je torej bolj všeč?
Tista s tigrom.
Ta je boljša zgodba.
Hvala.
Tako je tudi z Bogom.
Mamaji je imel prav.
Zgodba je res izjemna.
Mi jo boste res dovolili napisati? -Seveda.
Vas ni mamaji ravno zato poslal k meni?
Moja žena je tu. Boste ostali na večerji? Odlično kuha.
Nisem vedel, da imate ženo. -In mačko ter dva otroka.
Torej ima vaša zgodba le srečen konec.
Odvisno od vas.
Zgodba je zdaj vaša.
"Zgodba g. Patela je osupljiva zgodba o pogumu in vzdržljivosti,
ki ji ni primere v zgodovini brodolomov.
Le redki brodolomci so tako dolgo preživeli na morju,
in nihče od njih v družbi bengalskega tigra."
Gosta imamo. Naj vam ga predstavim.
Me veseli.
Adita.
Ravi.