ЖИВОТЪТ НА ПИ
Превод: Stardust
УНАКС ТИЙМ | UNACS TEAM ™ 2013
Значи си отраснал в зоопарк? - Роден и отгледан.
В Пондичери, беше френската част в Индия. Баща ми имаше зоопарк.
Един херпетолог ме изроди набързо,
който се грижеше за бенгалския гущер.
С майка ми бяхме доста сръчни,
но гущера избяга, и беше смачкан от по-плашещо животно.
Карма, нали? Божията воля.
Интересна история.
От името ти заключих, че баща ти е математик.
Кръстен съм на плувен басейн. - Имало е плувен басейн на име "Пи"?
Чичо ми Франсис се е родил с много вода в дробовете.
Казват, че доктора го е свил на кълбо, за да изкара водата.
Затова има огромен гръден кош и кльощави крака,
които са го направили страхотен плувец.
Франсис чичо ли ти е? Нали беше приятел на баща ти?
То е моят "почетен" чичо. Наричам го Мамажи.
Най-добрият приятел на баща ми, моят гуру.
Плувах с него три пъти в седмицата.
Неговите уроци ми спасиха живота.
Уста, пълна с вода, няма да ти навреди, но паниката ще го направи.
Не забравяй да дишаш, не сдържай дъха си.
Добро момче.
Дано нямаш против вегетарианско? - Не, няма проблем.
А името ти?
Щеше да кажеш как си получил името си, нали?
Вярно. Получих го от нещо, което Мамажи каза на баща ми.
Хората колекционират картички и чаши за чай,
но не и Мамажи. Той колекционираше плувни басейни.
Плуваше във всеки един басейн, който срещнеше.
Един ден, казал на баща ми, че от всички басейни по света,
най-хубавият бил обществен басейн в Париж.
Водата там била толкова чиста, че можело да си направиш кафе.
Че едно плуване там променило живота му.
Преди да се родя казал на баща ми:
"Ако искаш сина ти да има чиста душа,
трябва някой ден да го заведеш в "Писин Молитор.".
Така и не разбрах защо баща ми прие това така присърце. Но го направи.
Бях кръстен "Писин Молитор Пател".
Представи си как съм обяснявал името си.
Станах на 11 и започнаха... - Ей, "Пишкащия".
Сега пишкаш ли?
Вижте го, пишка.
Името ми се превърна от елегантен френски плувен басейн
във вонящ индийски нужник. Навсякъде ме наричаха така.
Без пишкане на двора.
Дори и учителите ме наричаха така. Естествено, не нарочно.
Тогава какво кара чайника да освободи газ толкова бързо?
Пишкащия? - Той каза "Пишкащия", момчета.
Пишкащия!
Достатъчно!
На първия учебен ден от следващата учебна година бях подготвен.
Тук! - Писин Пател.
Добро утро. Аз съм Писин Молитор Пател.
Всички ме познават като: "Пи". Това е шестнайсетата буква от гръцката азбука.
Използва се и в математиката, за да покаже
отношението между дължината на дадена окръжност и диаметъра й.
Ирационално число с безкрайна дължина, което се закръгля
на 3,14.
Пи.
Много впечатляващо, Пи. Можеш да седнеш.
Арвелю Сами? - Тук.
И оттогава се превърна в Пи? - Не точно.
Добър опит, Пишкащия.
Денят беше все още пред мен. Следващият ни час беше по френски.
Казвам се Писин Молитор Пател. Викат ми Пи.
После география.
Това са първите 20 цифри на пи след десетичната запетая.
Последният ми час беше по математика.
4. 3...
7... 5...
8...
5, 8, 5, 8.
Правилно! Наистина ги помни.
До края на деня се превърнах в Пи Пател - училищната легенда.
Според Мамажи си легенда сред моряците, така ли е?
Бил си сред морето, съвсем сам. - Дори не мога да плавам.
Не бях сам, Ричард Паркър беше с мен.
Ричард Паркър? Мамажи не ми разказа цялата история.
Каза само да те намеря като дойда в Монреал.
Какво си правел в Пондичери? - Пишех роман.
Възхищавам се на първата ти книга. Действието в тази се развива в Индия?
Не, в Португалия. Но е по-евтино да живееш в Индия.
Нямам търпение да я прочета. - Не можеш. Изхвърлих я.
Две години се опитвах да вдъхна живот на книгата, но един ден...
просто се провали. - Съжалявам.
Седях си в едно кафе в Пондичери една сутрин, скърбейки за загубата,
когато един старец започна разговор с мен.
Да, Мамажи прави така. - Когато му казах за провала си,
той каза: "Канадец, във френска Индия и търси история. Приятелю,
познавам индиец във френска Канада с най-удивителната история.
Писано е двамата да се срещнете.".
Не съм говорил за Ричард Паркър от години.
Какво ти е разказал Мамажи?
Каза, че твоята история ще ме накара да повярвам в Бог.
Той би казал това и за хубаво ядене.
Що се отнася до Бог, мога само да ти разкажа историята си.
Ти ще си решиш в какво да вярваш.
Така да бъде. - Да видим. От къде да започна?
Пондичери е френската част на Индия.
На това място, в близост до океана, ще се заблудиш, че си в южна Франция.
На няколко пресечки вътрешно има канал.
Отвъд него е индийската част на града. Мюсюлманският квартал се пада на запад.
Когато французите ни върнали Пондичери през 1954,
градът решил, че трябва да се направи някакво ознаменуване.
Баща ми беше умен бизнесмен и му дойде идея.
Той имаше хотел, но реши да отвори зоопарк в местната ботаническа градина.
Станало така, че майка ми била ботаник там.
Срещнали се, оженили се и след година се родил брат ми, Рави.
Аз съм се появил след две години.
Звучи вълшебно. Да отраснеш...
Амин. Да започваме.
Не знаех, че индуистите казват "Амин". - Католическите индуисти го правят.
Отговаряме пред стотици богове, вместо само към един.
Но на първо място си индуисти.
Никой не познава Бог, докато не ни представят.
Бях представен на Бог първо като индуист. Има 33 милиона богове в индуизма.
Как да не опозная някои от тях?
Първо срещнах Кришна.
Яшода обвинила Кришна, че яде мръсотии: "Лошо момче, не трябва да правиш така."
Но той не е ял. - Това й казал и той.
"Не съм ял мръсотии." Яшода казала: "Не, така ли?
Отвори си устата." И Кришна си отворил устата.
И какво мислиш, че Яшода видяла? Какво?
Видяла в устата на Кришна цялата вселена.
Боговете бяха моите супергерои.
Хануман, богът маймуна,
който повдигнал цяла планина, за да спаси приятеля си, Лашман.
Ганеша, със слонската глава,
който рискувал живота си, за да защити честта на майка си, Парвати.
Вишну, върховният Бог, първоизточник на всички неща.
Вишну спи, носейки се в безбрежния космически океан,
и ние сме в съня му.
Това е спектакъл.
Не позволявайте историите и хубавите лъжи да ви заблудят, момчета.
Религията е тъмнина.
Скъпият ми татко се смяташе за част от новата Индия.
Като дете имал детски паралич.
Лежал в леглото, обгърнат от болка, и се чудел къде е Бог.
В крайна сметка, не Бог го спасил, а западната медицина.
Майка ми отишла в колеж и въвела семейството в новата Индия.
Но родителите й я отрязали, защото смятали, че ще се омъжи за Бенито.
Религията ни е единствената й свръзка с миналото й.
За първи път срещнах Христос в планината, когато бях на 12.
Бяхме при роднини в Монар.
За трети път бяхме там и с Рави бяхме изключително отегчени.
Предизвикателство. Ще ти дам две рупии.
Влез в църквата и пий от светената вода.
Сигурно си жаден.
Заповядай. Донесох ти вода.
Защо Му е на Бог да прави това?
Защо ще праща собствения си син да страда за греховете на хората?
Защото ни обича.
Така Бог се доближи до нас, хората, за да можем да го разберем.
Не можем да Го разберем,
но усещаме страданията на Божия син все едно като към нашите ближни.
Това беше безсмислица!
Да жертваш невинен, за да изкупиш греховете на виновните.
Що за любов беше това?
Но не можех да си избия от главата Божия син.
Ако Бог е толкова съвършен, а ние не сме,
защо ще създава всичко това?
Защо сме Му в крайна сметка? - Знай само, че той ни обича.
Той толкова обича света си, че му дава собствения си син.
Колкото повече слушах свещеника, толкова повече харесвах Божия син.
Благодаря ти, Вишну, че ме срещна с Христос.
Чрез вярата ми в индуизма намерих Божията любов чрез Христос.
Но Бог не беше приключил с мен.
Мистериозни са Божиите пътища.
Той ми се яви още веднъж, този път чрез образа на Аллах.
Арабският никога не ми е бил силен.
Но звукът и чувството на думите ме доближаваха до Бог.
Като произнасях "Салах", земята под мен стана светена,
и открих усещане на спокойствие и братство.
Агнешкото е прелестно.
Това е най-доброто ястие на масата. Много изпускаш.
Изповядвай още три религии, Писин, и ще прекараш живота си в празници.
Ще ходиш ли в Мека тази година, индуистки Исусе?
Или в Рим за коронацията ти като Помпей?
Не ставай глупав. Както ти, така и Пи си има свои интереси.
Не, Гита. Рави е прав.
Не може да изповядваш едновременно три религии, Писин.
Защо не?
Защото да вярваш във всичко наведнъж, е все едно да не вярваш в нищо.
Той е млад, Сантос. Търси себе си още.
И как ще намери пътя си като не избира посока?
Вместо да скачаш от една на друга религия, защо не си намериш причина?
След години, науката ще е много по-напред в разгадаването на вселената,
отколкото религията ще е след хиляди години.
Така е. Баща ти е прав.
Науката ще ни научи много повече за света ни, но не и за това какво има тук.
Да. Някои ядат месо, други предпочитат зеленчуци.
Не очаквам да сме на едно мнение за всичко,
но предпочитам да вярвате в нещо, което не харесвам,
отколкото да приемате сляпо всичко. А това става като мислите рационално.
Разбра ли?
Добре.
Искам да бъда кръстен.
Значи си християнин и мюсюлманин.
И индуист. - Предполагам и евреин.
Преподавам Кабала. Така че, защо не? Вярата е къща с много стаи.
Но няма място за съмнение? - Има, и то много.
Съмнението е полезно. То поддържа вярата жива.
Не можеш да знаеш силата на вярата си, докато не я тестваш.
Къде е Селвом? Не трябва да сме тук без него.
Спри да се притесняваш.
Виждал съм как го прави хиляди пъти.
Искам да видя новия тигър.
Пи! - Ехо? Ричард Паркър?
Тигър? Ричард Паркър е тигър?
Да, стана техническа грешка.
Ловец го видял да пие от поточе като малък и го кръстил "Жадното".
Като станал твърде голям, ловецът ни го продаде,
но объркали имената при попълването.
Така ловецът бил записан "Жадното", а тигъра - Ричард Паркър.
Много се смяхме на това. Името така си и остана!
Да вървим... Преди да загазим!
Искам да го видя по-отблизо. - Ти не си гледач на тигри! Хайде!
Точно така, Ричард Паркър. Това е за теб.
Не! Какво си мислеше?
Да не си полудял? Кой ти позволи да идваш тук?
Пренебрегваш всичко, на което съм те научил.
Исках просто да го поздравя.
Мислиш, че този тигър ти е приятел. Той е животно, не другар!
И животните имат души. Виждал съм го в очите им.
Намери Селвон.
Животните не разсъждават като нас.
Хората, които забравят този факт, си докарват смъртта. Този тигър...
не ти е приятел.
Когато гледаш в очите му, виждаш само как твоите емоции се отразяват.
Нищо повече. - Глупаче. Извини се.
Какво правиш, Писин?
Знаеш какво е казал баща ти за идването тук.
Съжалявам. Аз... - Какво мислиш?
Това е между баща и синовете му. Селвон, завържи го!
Вече се извини. Така само ще ги изплашиш до живот.
Ще ги изплаша? Той едва не си загуби ръката.
Той е просто момче. - Ще се превърне в мъж скоро.
Това е урок, който не искам никога да забравят!
Селвон!
Обявено е извънредно положение в страната.
Съгласно директивата, членове...
Нещата се промениха след урока на баща ми.
Света изгуби очарованието си.
Училището беше досада, само факти, фракции и френски.
Думите се точеха безкрайно, също като ирационалния ми прякор.
Израснах неспокоен, търсейки нещо, което да донесе смисъл на живота ми.
И после срещнах Ананди.
Майка ми ме накара да уча музика.
Един ден, учителят ми се разболя.
Помоли ме да го заместя на курса по танци.
Не!
Ако не се концентрирате, не можете да покажете любовта си към Бог чрез танца.
Почувствайте земята под краката си.
Отворете вашите порти към хоризонта.
Пуснете душевната ви енергия да излезе пред света.
Чрез изражението.
Ананди, излез отпред и ги води.
Защо ме следиш?
Какво? - Следеше ме.
Какво означава това?
В танца, започна с "батанка",
което значи гора,
и после направи това...
"Санпута", което значи нещо скрито.
После това.
След него "чатура".
И накрая направи това.
Другите танцьори не го направиха. Какво значи? Божията любов се крие в гората?
Но, това също олицетворява и цветето лотос.
Лотосите, които се крият в гората?
Защо ще се крият?
Това е Ричард Паркър.
Той е най-удивителното животно, което сме имали.
Виж само как си върти главата.
Фука се... също като някой танцьор.
Не. Чу нещо.
Той слуша, разбираш ли?
Обсъждахме това от известно време. Разбираш ли какво ти говоря?
Пи!
Извинявай, ти... - Притеснявам се за семейството си.
Животните в чужбина са много по-скъпи от тук.
Ако градския съвет ни спре субсидиите, не знам къде ще ходим.
Струва си да го направим. Разбрахте ли?
Извинявай, за какво говориш? - Напускаме Индия.
Какво?
Продаваме зоопарка.
Той никога не е бил наш, земята е на града.
Но животните са наши. Ако ги продадем, ще можем да започнем наново.
Но къде ще отидем? Животът ни е тук, татко!
Канада. Имам възможност да започна работа в Уинипег.
Ще пренеса с кораб повечето животни за Америка.
Ще вземем товарен кораб.
Решено е. Ще отплаваме като Колумб.
Но той е търсил Индия!
Отнема много време, за да се продаде зоопарк.
Преди да заминем, с Ананди имахме достатъчно време да си разбием сърцата.
Обещах й, че някой ден ще се върна.
Странно...
Спомням си всичко от последния ни ден, но не и да съм се сбогувал.
Пи? Сервират вечерята.
Писин. Имаш цял живот пред себе си.
Правим това за теб и за Рави.
Влез вътре и да вечеряме.
Вегетарианско, моля.
Със синовете ми сме вегетарианци.
Имате ли нещо... Не, не, не.
Не искам Грави. - Не искате?
Искам вегетарианско ястие.
Няма проблем. - Извинете.
Тя ви попита дали имате нещо за вегетарианци.
Кравата, от която е направен този дроб, е била вегетарианка.
Прасетата, от които са надениците, също.
Много смешно. Но жена ми не яде дроб.
Няма проблем.
Тогава може да изяде наденицата, соса Грави и ориза. Или сама да си сготви.
Как си позволявате да й говорите така? - Ето ви ориза.
Аз готвя за моряци, не за такива, които ядат къри.
Какво каза? - Пусни ме!
За какъв се мислиш? Най-обикновен прислужник!
Аз храня хора. А ти - маймуни!
Здравейте. Аз съм щастлив будист.
Ям ориз заедно със сос Грави.
Сигурен сън, че соса не е от месо.
Хубав е. Ще опитате ли?
Не се тревожи.
Ще имаме много храна, след като спрем в Манила.
Защо даваш на Портокалов сок успокоителни?
Няма да създава проблеми.
Стресът от пътуването не е добър за животните
и ще им докара морска болест.
Не бихме искали да чистим след орангутан.
Нали така?
Баща ми беше бизнесмен. Никога не се е занимавал с животните лично.
Осъзнах, че заминаването ни е било по-трудно за него, отколкото за мен.
И? - Да не пропуснах нещо?
Дотук имаме индийско момче, кръстено на плувен басейн,
и японски кораб, пълен с животни, отправящ се към Канада.
Да! Сега трябва да изпратим момчето в Тихия океан и...
И да ме накараш да повярвам в Бог.
Ще стигнем и дотам.
Бяха минали четири дни след Манила, в близост до Марианската падина,
най-дълбокото място на Земята.
Корабът ни, Симсън, се носеше и се бореше с различни среди.
Движеше се с бавна масивна увереност, все едно е континент.
Чу ли това, Рави?
Да, какво мислиш, че е? - Буря, да отидем да я видим.
Луд ли си? Ще ни удари светкавица.
Няма, първо ще удари мостика.
Не изкушавай бурята, Пи.
Божия буря!
Мамо!
Татко!
Рави! Не идвай тук!
Моля те, спаси семейството ми!
Не се плаши. Остани тук!
Трябва да помогнеш на семейството ми!
Трябва да им помогнем! Семейството ми е там!
Тръгвай! Трябва да вървим! - Кой пусна животните?
Трябва да напуснем веднага! - Не, моля те!
Вижте там!
Зебра!
Тук! Насам!
Ричард Паркър? Не! Не!
Не! Махни се! Изчезвай!
Мамо!
Татко! Рави!
Съжалявам.
Съжалявам!
Май не ти е много добре сред вълните?
Портокалов сок!
Добре дошъл при Пи.
Къде ти е спасителният пояс, Портокалов сок?
Не се тревожи. Сигурен съм, че мама и татко са го открили.
Скоро ще дойдат.
Ехо!
Някой!
Не!
Спри! Не! Престани!
Не!
Съжалявам, Портокалов сок!
Нямам лекарства против морска болест за теб.
Нали така?
Не! Не!
Хайде!
Хайде де!
Казвам се Пи Пател. Претърпях корабокрушение.
Намирам се на спасителна лодка, съвсем сам...
заедно с тигър.
Моля, изпратете помощ.
Господи...
Оставям се в твои ръце.
Аз съм твой слуга.
Каквото и да стане, искам да знам.
Покажи ми.
Няма никакви линии.
Поддържай къщата си в ред и се бори за оцеляването си.
Направи си строг график за хранене, за наблюдение и си почивай.
Не пий урина или морска вода.
Занимавай се с нещо, но избягвай излишни усилия.
Може да занимаваш ума си като играеш на карти,
на "двайсет въпроса" или на "шпионско око".
Пеенето също е начин за повдигане на духа.
Разказването на истории е силно препоръчително.
Но най-вече не губи надежда.
Малко неща могат да прекършат духа по-бързо от морската болест.
Вълните се усещат най-силно, когато лодката се обърне към течението.
Котвите могат да се използват, за да държиш лодката срещу вятъра.
При правилен подход можеш да намалиш морската болест при бурно море.
За корабокрушенци, които трябва да делят лодка с огромни опасни месоядни,
препоръчително е да си установиш своя територия.
Опитайте това. Стъпка едно: Изберете ден, в който вълните са умерени.
Втора стъпка: С обърната лодка срещу вълните
свирете със свирката успокояващо.
Трета стъпка: Обърнете лодката странично към вълните,
чрез грубо и силно използване на свирката.
С репетиции, животното ще свързва звука на свирката
с дискомфорта на морската болест.
Подобни методи се използват отдавна в цирка.
Но все пак там не са имали достъп до бурно море.
Да засвирят тромпетите!
Да забият барабаните!
Пригответе се да бъдете изумени!
Подготвено за вашето забавление.
Спектакълът, който сте очаквали цял живот,
скоро ще започне!
Готови ли сте за чудото?
Добре тогава! Представям ви
поразителния бенгалски тигър!
Здравей, Ричард Паркър.
Извинявай за бурното люшкане.
Мое! Разбра ли?
Твое! Мое!
Разбра ли?
Четвърта стъпка: Забравете стъпка едно, две и три.
Ето, Ричард Паркър. Имам малко вода за теб.
В зоопарка храним тигрите средно с пет кила месо на ден.
Скоро Ричард Паркър ще огладнее.
Тигрите са отлични плувци и ако много огладнее,
опасявам се, че водата между нас, няма да го спре.
Трябва да намеря начин да го храня.
Аз мога да ям бисквити, но Бог е направил тигрите месоядни.
Трябва да се науча да ловя риба. Ако не се науча,
последното му ядене ще бъде кльощаво момче вегетарианец.
Търпение!
Чакай! Мисля!
Два кашона с бисквити...
93 кани с вода...
Съжалявам.
Благодаря ти, Вишну!
Благодаря, че ми се яви под формата на риба и ми спаси живота.
Благодаря!
Естествено, пренесох всичките бисквити и водата на сала,
за да са на безопасно място... Идиот.
Гладът може да промени всичко, което си мислел, че знаеш за себе си.
Ето, твое е!
Време е да се изясним.
Ако ще живеем заедно, трябва да можем да общуваме помежду си.
Може би Ричард Паркър не се поддава на изкушението.
Но с Божията воля, може да бъде обучен.
Не!
Добре.
Хайде, Ричард Паркър!
Прибери се и ще те оставя!
Ще уважавам пространството ти, обещавам.
Хайде! Прибери се!
Да!
Никога не съм мислел, че толкова малко неща, ще ми донесат щастие.
Че купчина инструменти, кофа, нож и молив,
ще се превърнат в най-скъпото ми.
Не съм мислел, че Ричард Паркър ще ми донесе мир.
В такива моменти си спомням, че и той има опит в реалния живот като мен.
И двамата сме отраснали в зоопарк от един и същ учител.
Сега осиротяхме и сме оставени да се изправим с върховния господар заедно.
Без Ричард Паркър, щях да съм умрял досега.
Страхът ми към него ме държи нащрек. Грижата за него фокусира живота ми.
Делфини. Ричард Паркър!
Ехо!
Но най-вече не губете надежда.
1, 0, 3, 6, 6, 0, 8, 0, 1, 3, 6, 0...
Какво съзерцаваш?
Говори с мен.
Кажи ми какво виждаш.
Всичко, което имах, си отиде.
Всичко в съзнанието ми се смеси, почна да се губи.
Не можех да различа дневния сън от нощния вече.
Буря, Ричард Паркър!
Христос се нуждае от теб, Боже!
Копнее за думите ти!
Състрадателният! Милостивият!
Излез!
Ричард Паркър! Излез, трябва да видиш това!
Красиво е!
Освободи се. Той дойде при нас!
Видение!
Хайде, това е Бог, Ричард Паркър!
Защо го плашиш?
Изгубих семейството си! Изгубих всичко!
Предавам се! Какво още искаш?
Съжалявам, Ричард Паркър.
Съжалявам.
Мамо...
Татко, Рави.
Радвам се, че скоро ще ви видя.
Усещаш ли дъжда?
Боже...
Благодаря ти, че ми даде живота.
Вече съм готов.
Ричард Паркър.
Извинете. Отмести се.
Махни се.
Махни се от мен! Това е моето легло.
Беше човешки зъб.
Не разбираш ли, островът беше месояден?
Месояден? Като растението мухоловка?
Да. Целият остров.
Растенията, водата в басейните, самата земя.
През деня, в басейните има свежа вода.
Но през нощта, химически процеси превръщат водата в киселина.
Киселина, която разяжда рибата.
Звукът на изплашените сурикати и Ричард Паркър, който бяга на лодката.
Но откъде се е взел зъба? - Преди години, някой като мен
е бил изоставен на острова.
И като мен е мислел, че може да остане там завинаги.
Но всичко, което островът му е дал през деня, му го отнема през нощта.
Като се замисля само колко часа е изкарал с компанията на сурикати.
Колко самота му е взета.
Знам само, че накрая е умрял,
и островът го е погълнал, оставяйки му само един зъб.
Видях как животът ми ще свърши, ако остана на острова.
Сам и забравен.
Трябваше да се върна в света или да умра опитвайки се.
Прекарах следващият ден подготвяйки лодката.
Запасих се с прясна вода,
ядох морска трева, докато не можех повече,
и взех колкото можех сурикати с мен за Ричард Паркър.
Не можех да тръгна без него, разбира се.
Островът щеше да го убие.
Изчаках да се върне. Знаех, че няма да се бави.
Ричард Паркър!
Никой не е виждал този плаващ остров оттогава.
И никъде няма да прочетеш за тези дървета.
И все пак, ако не бях открил острова, щях да съм мъртъв.
И ако не бях открил този зъб, щях да съм изгубен и самотен завинаги.
Дори когато изглеждаше, че Бог ме е изоставил, той е бдял над мен.
Дори когато изглеждаше безразличен към страданието ми, е гледал.
И когато нямах никаква надежда за спасение, той ми даде шанс.
Даде ми знак, за да продължа пътешествието си.
Беше ме страх да пусна лодката, докато не стигнахме до самия бряг на Мексико.
Нямах сила, бях толкова слаб.
Страхувах се, че на два метра, толкова близо до спасението, щях да се удавя.
Едва се добрах до брега и паднах върху пясъка.
Беше топъл и мек, сякаш лицето ми беше допряно до бузата на Бог.
И някъде там, две очи се усмихваха, че съм там.
Бях толкова немощен, че едва се движех.
Ричард Паркър тръгна пред мен.
Опъна си краката и продължи по брега.
В началото на гората той спря.
Бях убеден, че ще се обърне към мен.
И ще се изтръска, горд, в знак на края на нашата връзка.
Но той просто гледаше напред към джунглата.
И тогава, Ричард Паркър, моят свиреп спътник,
ужасяващият, който ме поддържаше жив,
изчезна завинаги от живота ми.
След няколко часа, няколко индийци ме откриха,
които дойдоха и ме отведоха.
Плачех като дете,
но не защото бях превъзбуден, че съм оцелял.
Плачех, защото Ричард Паркър ме изостави...
така безцеремонно.
Това разби сърцето ми.
Баща ми беше прав.
Ричард Паркър никога не ме е възприемал като приятел.
След всичко, което преживяхме, той дори не се обърна.
Но съм длъжен да вярвам, че имаше нещо повече в очите му
от моето отражение в него. Знаех го, усещах го.
Въпреки че не мога да го докажа.
Оставих толкова много, семейството си, зоопарка, Индия, Ананди...
Явно същността на живота се превърна в действие на оставянето.
Но най-много боли, когато не отделиш момент, за да се сбогуваш.
Не можах да благодаря на баща си, за всичко, което съм научил от него.
Да му кажа, че без неговите уроци...
никога нямаше да оцелея!
Знам, че Ричард Паркър е просто тигър...
Иска ми се да му бях казал: "Свърши се, оцеляхме,
благодаря, че ми спаси живота. Обичам те, Ричард Паркър!
Винаги ще бъдеш с мен.
Но не мога да бъда с теб.".
Не знам какво да кажа.
Трудно е за вярване, нали?
Има много неща за осъзнаване... да разбереш какво значи всичко това.
Не, ако е станало, станало. Защо да трябва да има значение?
Но някои неща са доста невероятни.
Аз съм единственият оцелял от корабокрушението.
Японската компания изпрати двама да говорят с мен
в болницата в Мексико, където се възстановявах.
Все още имам копие от доклада.
Има да се изяснят някои застрахователни неща.
Искат да разберат защо е потънал кораба.
Те също не ми повярваха.
Хиляди сурикати на плаващ месояден остров и никой не го е виждал.
Да, точно както ви казах.
Бананите не плават. - Защо споменаваш това?
Казахте, че орангутан е плавал до вас на вързоп от банани,
но бананите не плават. - Сигурен ли си?
Разбира се, че плават, пробвайте!
Във всеки случай, не сме тук да говорим за банани и сурикати.
Разказах ви доста дълга история и съм изморен.
Тук сме, защото японски товарен кораб е потънал в Тихия океан!
Нещо, което никога няма да забравя.
Изгубих цялото си семейство там.
Донеси му вода.
Не искаме да ви притискаме.
Имате най-искрените ни съболезнования.
Но изминахме дълъг път и не сме близко до разбирането за потъването на кораба.
Защото не знам! Бях заспал, нещо ме събуди,
може да е било експлозия, не мога да съм сигурен. И после корабът потъна.
Какво още искате от мен? - История, с която да не станем идиоти.
Трябва ни по-проста история за доклада.
История, която компанията ни да разбере, на която всички да повярваме.
История, в която няма неща, които не са виждани преди.
Точно така.
Без изненади, без... животни и острови.
Да. Истината.
И какво направи?
Разказах им друга история.
Четирима от нас оцеляха, готвачът и морякът вече бяха на борда.
Готвачът ми хвърли пояс и ме издърпа,
а майка ми се държеше на банани и стигна до лодката.
Готвачът беше отвратителен човек.
Яде плъх!
Имахме храна за няколко седмици, но откри плъха, уби го,
изсуши го на слънцето и го изяде. Брутално лош човек.
Но беше изобретателен.
Той се сети да построим сал, на който да хващаме риба.
Щяхме да умрем първите дни без него.
Морякът беше същият човек, който ядеше ориз и Грави, будиста.
Не разбрахме много от приказките, но знаехме, че страда.
Удари си ужасно крака при падането.
Направихме каквото можахме, но крака се инфектира.
Готвачът каза, че трябва да направим нещо, защото умира.
Той каза, че ще го направи, но с майка ми трябваше да го държим.
И му повярвах, трябваше да го направим.
И...
Само повтарях: "Съжалявам, съжалявам.".
Но не спираше да ме гледа, очите му бяха толкова...
Никога няма да разбера болката му.
Все още го чувам:
"Щастлив съм така, с ориз и Грави."
Не успяхме да го спасим. Той умря.
На сутринта, готвачът хвана първата си риба.
Майка ми разбра какво е направил,
но не и аз. Никога не я бях виждал така ядосана.
"Спри да хленчиш и се радвай", каза той.
"Трябва ни повече храна или ще умрем!" - "Какъв е смисълът, Мадраст?
Остави горкото момче да умре, само за да имаш стръв, чудовище!"
Побесня, започна да размахва юмруци, и майка го удари силно, право в лицето!
Онемях! Помислих си, че ще я убие на място.
Но не го направи...
Готвачът не се спря само със стръвта, не...
Морякът...
си отиде по същия начин като плъха.
Готвачът беше находчив.
След седмица той...
заради мен.
Защото не удържах тъпата костенурка.
Изплъзна ми се и отплува.
Готвачът дойде и ме удари по главата. Зъбите ми се раздрънчаха.
Щеше да ме удари пак, на майка ми започна да го налага,
крещейки: "Чудовище, чудовище!". Извика ми да отида на сала.
Мислех, че ще дойде с мен, иначе нямаше да го направя.
Не знам защо не я накарах първо тя да отиде.
Мисля за това всеки ден.
Скочих и се обърнах точно когато извади ножа.
Нищо не можех да направя.
Не можех да откъсна поглед...
Изхвърли тялото й зад борда
и после дойдоха акулите. И видях как я...
Видях...
На следващия ден го убих.
Той дори не се бореше, знаеше, че е стигнал твърде далеч.
Дори и по неговите стандарти.
Остави ножа на пейката и направих това, което той стори с моряка.
Беше толкова зъл човек, но все пак беше чо...
Извади лошото в мен!
И сега трябва да живея с това.
Бях сам на лодката,
носейки се в Тихия океан...
и оцелях.
След това нямаше никакви въпроси.
На следователите не им хареса много историята.
Но ми благодариха, пожелаха ми всичко добро...
и си тръгнаха.
Значи в историята...
Зебрата и морякът... си чупят крака.
А хиената убива орангутана и зебрата.
Значи хиената е готвачът...
Морякът е зебрата. Майка ти - орангутанът.
А ти си...
Тигърът.
Може ли да те питам нещо? - Разбира се.
Разказах ти две истории за случилото се в океана...
Нито едната не обяснява защо корабът е потънал.
И никоя не може да докаже коя история е истина и коя не.
И в двете истории корабът потъва, семейството ми умира, а аз оцелявам.
Да.
Коя история ти харесва повече?
Онази с тигъра.
Това е по-добрата история.
Благодаря ти. И ти избра тази с Бог.
Мамажи беше прав.
Това е невероятна история. Ще ми позволиш ли да я напиша?
Разбира се. Все пак, нали затова Мамажи те прати тук?
Жена ми се върна. Ще останеш ли за вечеря? Готви страхотно!
Не знаех, че имаш жена. - И котка, и две деца.
Значи историята ти има щастлив край.
Е, това зависи от теб.
Историята вече е твоя.
"Г-н Пател е поразителна история
за кураж и издръжливост, несравним в историята на корабите.
Малцина могат да се похвалят, че са оцелели толкова в океана.
И никой в компанията...
на възрастен бенгалски тигър.
Здрасти, татко. - Влезте.
Имаме гост. Ще ви го представя.
Здравейте. Приятно ми е.
Адика. Рави.
Превод: Stardust
УНАКС ТИЙМ | UNACS TEAM ™ 2013