ELS DOS DIES MÉS IMPORTANTS DE LA TEVA VIDA
SÓN EL DIA QUE VAS NÉIXER I EL DIA QUE DESCOBREIXES PER QUÈ
Assessor, a serveis de construcció.
No acabàveu l'obra la setmana passada?
L'amo vol canviar l'entrada.
- Ja. I qui paga… - Mana.
- Gràcies. - Adeu.
- Els nous han de passar una prova. - Com si fossin bombers.
Ei, iaio. Oi que no empenyies carrets a la teva antiga feina?
M'has enxampat.
Com estàs, Jenny?
Ara millor.
- Com va, senyor McCall? - Molt bé, Ralphie.
- Què hi tens, aquí? - És tonyina.
- I el pa? - Integral i sense gluten.
D'acord. Condiments?
Enciam, alvocat i maionesa sense ou.
D'acord.
És un osset de la tonyina.
Què? Les patates són verdures. M'agraden les coses cruixents.
Les pastanagues són cruixents. I les algues seques.
Sóc una persona, no un conill.
Si vols ser guàrdia de seguretat, t'has d'aprimar.
Tens la prova d'aquí una setmana.
Em vas demanar ajuda, però si no estàs disposat a esforçar-te…
- Ja. - Ei.
Progrés, no perfecció.
- Prou de patates. - Prou de patates.
Tant és el sabor, oi?
EL VELL I LA MAR
- Ens veiem, Jay. - Que vagi bé, Billy.
Vés a prendre pel cul.
- Gràcies. - De res.
Ha pescat el peix ja?
Acaba de picar.
Ja tocava.
És que el peix és gran.
No se sap si aguantarà.
No sé.
S'hi està escarrassant.
Potser és que és massa vell.
Pensava que volies deixar els dolços.
- Sí. - Quan?
Un dia d'aquests.
Sí? És dolent per a les cordes vocals.
Cos, ment, esperit. Te'n recordes?
He comprat una maquineta per fer maquetes.
Sí? Segur que ets bona.
Per què ho dius?
Intuïció.
Té. Fins després, Jake.
Molt bé. A reveure, maca.
Ja m'explicaràs què passa amb el peix.
- Molt bé. - Adeu.
Ei!
- Em deus 100 dòlars. - 50.
Ei, iaio. Ens estem jugant saber què feies abans de venir aquí.
Per guanyar-te la vida.
Jo dic que assegurances i indemnitzacions.
No. Treballava a la borsa. A Wall Street.
- Era un Pip. - Que eres un vip?
No, un vip no. Un Pip. P-I-P.
- Què collons és un Pip? - Per què renegues tant?
Ja saps, Gladys Knight i els Pips. Així!
- Mireu. - Au va.
- No ho fas gens malament. - Tio, no facis això.
- Vinga, vinga! - I la volta?
Espera. Que fort.
Ara mateix ho busco.
- Tio, això ho he de buscar. - Vinga.
- Qui eres tu? - El de la dreta.
Tio, aquest no és ell.
És el dels cabells afro.
- És calb. No té… - Es devia posar perruca.
- Aquest paio mola. - És ell.
Hola, Jake. Quina merda de nit.
Sí. La vida és dura.
Aquí tens, nena.
Gràcies.
- Al final el pesca? - Què?
- El peix. - Ah, sí. Sí que el pesca, sí.
Un final feliç.
Bé, no exactament.
El vell lliga el peix al lateral de la barca
i rema fins a la riba.
El peix sagna a l'aigua,
vénen els taurons
i es mengen tot el peix fins que no en queda res.
Quina pèrdua de temps, no?
No. Depèn de com t'ho miris.
El vell es troba el seu adversari més gran
quan creia que aquesta part de la seva vida ja havia passat.
Es veu a ell mateix en el peix.
I acaba
respectant-lo, com més lluita.
I per què no deixa anar el peix?
El vell ha de ser el vell i el peix el peix.
En aquest món, cadascú ha de ser el que és, oi?
Sigui el que sigui.
- Quant és, Jake? - No t'amoïnis.
- Vés a guanyar-te la vida. - Gràcies, Jake.
Hola, rei. Com estàs?
Vinga, estira, estira, estira.
Estira, estira, estira.
Vinga, vinga.
Vuit, set, sis, cinc, quatre…
Quatre, quatre…
Au va, home, vinga.
No puc.
No pots. I si fos jo?
Deixaràs que em mori per inhalació de fum?
Peso més de 80 quilos.
Com em trauràs d'un edifici en flames si no pots estirar un neumàtic 20 metres?
No tinc força.
No dubtis de tu mateix. El dubte mata. Va, aixeca't.
Aixeca't.
Amunt, amunt, amunt.
Preparats, llestos…
Estira.
Va. Qui vol ser guàrdia de seguretat?
Jo!
- Qui vol ser guàrdia de seguretat? - Jo!
- Molt bé. - Jo!
M'agrada. Tornem-ho a fer.
Ple de verí, com a tu t'agrada.
És el teu aniversari?
No, és d'un de la feina. Però no volia llençar-la.
Per molts anys, un de la feina.
Quants anys tens?
I tu?
Tant és això.
Perdona. M'he saltat el protocol, oi?
No, no. Escolta. Vine. Seu.
Seu, seu.
Seu.
D'acord.
- Va, seu. - D'acord.
Segur que no interrompo res?
Tranquil·la.
I doncs?
No ho sé.
He sentit una mena de veu serena
abans que torni la bogeria.
Ja.
Em dic Teri.
Bob.
Ai!
- Estàs forta. - No tens pinta de Bob.
No?
Tens pinta de Robert.
Un Robert llegeix llibres així.
Un Bob veu la tele.
El meu nom real és Alina.
Què t'ha passat a la cara?
Una ximpleria.
No és gens professional, però digue'm què et sembla, d'acord?
Caram! Alina, la cantant.
Tots dos sabem el que sóc.
Jo crec que pots ser el que vulguis ser.
Potser al teu món, Robert.
- Però al meu no passa. - Canvia de món.
- No portes anell. - Què?
- No portes anell de casament. - No.
No hi ha una senyora Robert a casa?
No.
N'hi ha hagut mai?
Sí, abans.
Li vas trencar el cor?
Ella me'l va trencar a mi.
Veig molts homes viudos.
Hi ha alguna cosa a la teva mirada.
No és tristesa.
És com si estiguessis perdut. Saps?
Sempre llegeixes llibres?
La meva dona llegia.
Estava llegint-se els 100 llibres que tothom hauria de llegir.
Va arribar als 97 i vaig decidir…
intentar-ho.
Així algun dia tindrem alguna cosa per parlar quan ens tornem a veure.
- Ostres, 100 llibres! - Sí.
Déu n'hi do.
Quants n'has llegit, Robert?
91.
Perdona. Aquest trasto…
91 llibres.
- Ja gairebé has acabat. - Gairebé.
I què faràs després?
Fer classes de cant.
I després obriré una fàbrica de dònuts.
Sí. Què? De què rius?
M'encanta estar desperta a aquestes hores.
Sí?
Sí. Tot és tan fosc
que fa que tot torni a semblar possible.
Jo no puc dormir de nit.
Així pots parlar-me dels teus llibres.
De què va aquest?
Va d'un paio que es creu que és un cavaller.
El que passa és que viu en un món on els cavallers ja no existeixen.
S'assembla al meu món.
Jo visc allà dalt.
Jo agafaré un taxi.
Gràcies per la veu serena, Robert.
De res, Alina.
Sí.
- Fins una altra, eh? - Bona nit.
Merda.
Adeu.
D'acord?
Qui collons et penses que ets?
No passa res. No passa res.
Tranquil. No passa res, Robert.
Aquesta noia no és bona.
Truqui a aquest número i n'hi enviaran una altra de millor.
Crec que és a l'UCI del Shawmuts. Algú li ha clavat una bona pallissa.
Doctora Paley, vagi a urgències immediatament.
Alina…
Ei…
Et posaràs bé, Alina. Et posaràs bé.
Compte. No t'amoïnis.
- Tranquil. No passa res. - Té.
- Jo puc fer-ho, gràcies. - Deixi'm a mi.
Com està?
L'Alina. Com està?
- Qui és vostè? - Un amic.
Un paio li va pegar.
I ella va pegar-li a ell.
El paio va trucar a l'Slavi.
I l'Slavi ha donat exemple amb ella.
Fan això.
A una noia li van cremar la cara amb àcid de bateria.
La tenen allà com a recordatori per a la resta.
Van portar la Teri de molt jove.
I va arribar un moment en què va creure
que podria recuperar la seva vida algun dia.
Però l'Slavi li ha recordat que això no passarà mai.
El pròxim cop li tallaran el coll.
Diuen que una puta que folla i no parla pot valer molt més.
Tots dos sabem el que sóc.
Hi ha alguna cosa a la teva mirada.
Canvia de món. Pots ser tot el que vulguis.
El pròxim cop li tallaran el coll.
Hola, Slavi.
- Són a dalt? - Sí.
S'ha perdut, dedushka ?
Vinc per una noia.
Vostè em va donar això fa un parell de nits.
Donem moltes targetes.
Encara se li aixeca, dedushka ?
Vinc per una noia concreta.
Li han clavat una bona pallissa.
Crec que s'equivoca d'adreça, dedushka .
Aquesta noia té nom?
- Es diu Alina. - Alina?
No, no em sona.
Però sigui qui sigui, la deu xupar molt bé.
D'acord, jo…
Mirin, jo ho entenc.
Aquestes noies que vostè representa…
Entenc que són com una inversió.
O sigui que…
puc donar-li 9800 dòlars.
En metàl·lic.
Vol donar-me 9000 dòlars?
9800, en metàl·lic.
Per què?
Per la seva llibertat.
Aquest tio vol donar-me 9000 dòlars per una sola puta.
Deu ser la Ferrari de les putes.
Els americans de merda es creuen que poden entrar al meu negoci
i comprar el que els doni la gana.
Una noia russa bonica?
Cap problema. Et donen aquests diners de merda.
M'està insultant, collons.
Li estic prenent el pèl!
Però té uns bons pebrots de venir aquí.
M'agrada.
O sigui que 9000 dòlars per la busca-raons.
Un mes.
I prou.
Què? Es pensava que era un únic pagament?
Puc guanyar això amb aquesta noia en dues setmanes.
Encara és una nena.
Puc vendre-la com a verge.
Em pot donar molts calés durant molt de temps.
O sigui que agafi els seus diners de merda
i torni a casa a pelar-se-la 9800 cops.
I després vingui arrossegant-se a parlar amb mi.
Segur que llavors estarà més usada.
Potser li dono per res.
Molt bé.
Està bé, dedushka ? A reveure.
- Adeu, iaio. - Aquests americans…
Se li oblida res?
16 segons.
Un segon,
dos segons, tres segons…
Vuit segons.
Ho entens?
28 menys 9, 19.
19.
El teu cor batega el triple de ràpid.
És perquè perds molta sang.
D'aquí uns 30 segons, el teu cos es col·lapsarà
i t'asfixiaràs.
L'Alina, la noia que gairebé mates…
La seva vida continuarà.
La teva acabarà aquí mateix, en aquest terra fastigós.
Per 9800 dòlars.
Hauries d'haver acceptat els calés.
Qui ets?
26, 27, 28…
Ho sento.
SORTIDA
Senyor McCall, és hora de dinar!
Senyor McCall…
Hora de dinar.
Tens la prova demà i segueixes menjant aquesta porqueria?
Són per a vostè.
Obri-la.
El pes que demanaven.
Demà clavaré la prova, senyor McCall.
Gràcies a vostè.
Què li ha passat?
M'he fet un cop amb una ximpleria.
El que els investigadors qualifiquen d'execució mafiosa,
cinc homes van ser assassinats ahir
al despatx de dalt d'aquest restaurant.
Fonts de la policia indiquen que aquestes morts tenen tos els indicis
d'una guerra de territoris entre faccions rivals.
Encara no s'ha divulgat cap nom…
Com anem?
Com està, senyor? En Morgan Pederson.
Ja sé qui és. Pugi al cotxe.
Porti'm a l'escenari del crim.
Pensem que eren dos. Potser tres, per la rapidesa.
Si ha estat un cop d'autoritat, ningú se l'esperava.
Cap dels nostres informadors havia sentit res d'això.
S'han endut el disc dur de seguretat, o sigui que estem a cegues.
Només sabem que a les 11:17
un cambrer va pujar menjar i se'ls va trobar morts.
Vull imatges de totes les càmeres de seguretat
en un radi de sis illes.
Si els posen cap pega, truquin a aquest número
i ells se n'ocuparan.
Els mòbils, carregats i encesos. Truco a hores intempestives.
I ara portin-me a la meva residència.
Ei, pari el carro, senyor simpàtic.
Qui es creu que sóc, un xòfer de merda?
Aquesta és la nostra ciutat. Vostè és un convidat, collons.
Els demano disculpes per la meva conducta.
Ha estat un vol molt llarg i sense previ avís.
M'agrada concentrar-me i treballar ràpid.
La mort dels homes del senyor Pushkin
ha interromput els seus negocis aquí.
Importacions, moviments de mercaderies…
Tot ha cessat.
I això és inacceptable.
Jo sóc a qui truca el senyor Pushkin quan la gent com vostè la caga.
- Ara jo soc el responsable. - No m'agrada aquest to.
Ha acceptat diners del senyor Pushkin durant anys.
Uns diners que comporten condicions. Condicions innegociables.
El problema que té amb mi
és que segueix pensant que vostè importa. Però no.
Jo soc l'únic que importa. O sigui que seré molt clar.
No he vingut a dir "sisplau".
He vingut a donar ordres.
Preparin-se per treballar.
Obrim demà.
Brian, has vist en Ralphie?
Tenia la prova per a guàrdia de seguretat després de la feina.
- Ha deixat la feina. - Què?
I sense avisar. Aquests joves…
Està tancat.
- Senyor McCall! - Ralphie…
Em tenies amoïnat.
La meva mare va tenir un accident aquí ahir a la nit.
Va haver-hi un incendi.
Ja.
O sigui que ara els donaré un cop de mà.
D'acord.
Mare?
És el meu company de feina, el senyor McCall.
El que m'ha estat ajudant.
Molt de gust, senyor McCall.
M'alegro de conèixe-la, senyora.
Igualment.
Ralph, no t'entretinguis. Tenim molta feina.
D'acord…
- Bé… - Necessites ajuda?
Sí. Si no té res a fer, m'aniria de conya.
Ajudar-te a tu.
Escolta, Teddy. Ja he preguntat. Els irlandesos estan nets.
No hi han tingut res a veure.
Què farà? Parlar amb tota aquesta gent?
- Ja l'hi dic jo. - Entesos. En prenc nota.
Escolti, faci'm un favor, d'acord?
Passi el que passi, no li digui "Little John". D'acord?
Frank, per què treballes per a aquests putos russos?
No en tens prou, amb els meus calés?
John, saps que respecto molt el teu negoci.
Senyor Looney…
Comprengui que estic obligat a fer aquesta visita.
No tinc ni idea de què ha passat ni a qui ha de buscar.
Si vull quedar-me alguna cosa, ho faig i punt.
No els deixaria res a vostès.
O sigui que potser no entén qui collons soc jo.
- John, tranquil. - No em diguis que tranquil, Frank.
Vols callar, venut de merda.
Jo odio els russos dels collons. Estan tots bojos. Són arrogants.
Els irlandesos vam venir a buscar una part del somni americà.
Vostès han vingut a robar-lo. Vagin a prendre pel cul.
Senyor Looney, li agraeixo la seva sinceritat.
És encoratjador i em fa veure
que no és prou llest per haver fet això.
- Què collons? - La qual cosa em du al següent tema.
Li paguem un 15 % per fer negocis aquí.
Fem els ulls grossos amb el 10 % addicional que ens roba.
És d'esperar, perquè es mouen per clixés, vostès.
I que sigui un espia dels federals també és tolerable, Little John.
Què cony?
El que no tolerem és no rebre res pels nostres diners.
Ni informació, ni protecció, ni seguretat.
Ho ha entès, Little Johnny?
Qui collons és creu que és per venir aquí…?
Qui soc o què soc? Qui soc és complicat.
Què soc es més fàcil. Soc una amenaça.
- Jo altero resultats. - Feu fora aquest fill de…!
Collons!
Ei!
Aquesta és la meva ciutat, m'entén? És casa meva.
No pot anar per aquí com un animal salvatge, collons.
Què collons ha estat això?
És un missatge
que diu que soc aquí.
Què ha passat realment, Ralphie?
Un curtcircuit o alguna cosa.
Però tots dos sabem que no és veritat.
Sento haver-li fet perdre el temps, senyor McCall.
No m'has fet perdre el temps. No t'amoïnis.
La meva mare no té gran cosa,
a part d'això.
Quan passa alguna cosa així, he de parar-ho tot una temporada.
I ajudar-la.
En què devia estar pensant?
Mai hauria passat la prova de guàrdia de seguretat.
Hi havia alguna cosa estranya en l'Slavi abans que el matessin?
Que va dir algun nom? Estava neguitós per alguna cosa?
L'Slavi mai feia negocis davant de les noies.
El Tevi ens organitza.
No trobem una de les noies de l'harem de l'Slavi. La Teri.
- La coneixes? - No.
- On podem trobar-la? - Ho sento.
No la coneixia gaire.
Han rebut el meu missatge, Teddy?
Sí, senyor Pushkin.
Tots els nostres socis. Irlandesos, italians, armenis…
En neguen tot coneixement o participació.
No podem mostrar debilitat. Vull resoldre-ho ràpid.
I així serà.
Ja n'hi ha prou de parlar del que no saps.
Explica'm què saps.
Segueixo ajuntant peces.
Però els assassinats van ser espontanis.
Qui va fer això és especialista en matar.
Poques vegades he vist tanta traça.
No crec que sigui algú que coneguem.
Sigui qui sigui, troba'l, Teddy.
Hi a més d'un milió de barrils en aquesta tramesa.
Jo me n'encarregaré.
I quan o facis, esbomba-ho bé.
No vull que això torni a passar.
Veus això?
Malparit.
Vinga.
- Està tancat. Fora. - Vinga, hora de marxar.
Ho veu? Si paga a temps, s'acaben els problemes.
Va, marxem.
Mamacita , ha de netejar el greix.
- Pot provocar un incendi. - Tens molt bon accent.
Fins la setmana que ve.
Va, anem que ens facin una mamada.
Agents…
- Abaixi el llum! - Apagui el llum!
- Què passa? - Voldria denunciar un delicte.
Sí? Truqui a la policia.
Va, marxem. Que se'n vagi a prendre pel cul.
Sí, hauria d'haver-me carregat aquest malparit.
Va, tranquil.
- Com vas aconseguir la feina? - L'hi vaig mamar al comissionat.
Per què emprenyar els serveis municipals si tinc dos polis corruptes davant meu?
- És aquest tio. - Aquest mitja merda?
- Sí. - Fes marxa enrere.
- Com has aconseguit aquest número? - Molt fàcil.
- Sí? - Com això.
Demani-l'hi a la senyora del final del carrer.
La de l'incendi.
Podria passar-li el mateix amb tota la seva família dins.
- Obri-la. - Ha de pagar, com tothom.
Quantes còpies?
Una.
Vols dinyar-la?
Què collons vols?
Els calés que han tret a aquesta gent, els haurien de tornar.
I per què?
Seria el més convenient per a tots els involucrats.
- Sí? - Sí.
Potser el més convenient per a nosaltres
sigui lligar-te una pedra a la cintura i tirar-te al riu.
- Per què no? - És una bona idea.
Se suposa que representes alguna cosa, brètol.
Merda!
Protegir i servir. Fer complir la llei.
Justícia.
Te'n recordes?
Qui collons ets?
Demà tornareu tots els calés que heu robat a aquesta gent.
I els direu que no tornarà a passar. Si ho feu, ningú veurà aquest vídeo.
Si no, mitja hora després veureu la versió completa
a totes les notícies de la zona.
Us ofereixo una oportunitat de fer el que cal.
Aprofiteu-la.
Això m'ha fotut més mal que la pallissa.
Senyor McCall, es quedarà aquí parat?
Totes les altres noies
diuen que estaves molt unida a la Teri.
Em vas dir una mentida.
És bonic.
Quan vas parlar amb ella per últim cop?
Fa més d'una setmana.
Vaig anar a l'hospital.
La vaig veure allà.
Algú més va visitar-la?
Sí.
- Un home. - Un home.
- Un client? - No.
Un bon home. Un home negre.
Volia saber què li havia passat.
Com es deia?
No m'ho va dir.
I la teva amiga, la Teri?
Ningú l'ha vist des de que va sortir de l'hospital.
Després del que li van fer…
T'has posat en contacte amb ella?
No. Ningú l'ha vist.
Mira'm. Em dius la veritat?
- Em dius la veritat? - Sí.
Vols una mica d'aigua?
Així t'hidrates el coll.
Gràcies.
Que maca.
Com un àngel.
- Sí. - Sisplau…
Sisplau…
- Sisplau. Sisplau, Teddy. - Molt maca.
- Però molt mentidera. - Sisplau, Teddy.
- Ets una puta mentidera. - Sisplau, sisplau…
Em fas… Em fas mal. Sisplau…
Va, un home run !
- Vinga! - Volem espectacle!
Som-hi!
- La tinc, la tinc! - Ben fet!
- Molt bona! - Som-hi!
Sou els millors!
- Ben jugat. - Xoca-la, tio.
- Sí. - Quin partidàs.
Ostres!
- Eh que mola? - Molt bé, Ralphie.
- Has passat la prova. - Gràcies, Jenny.
Estàs molt guapo.
Per què cony ens ha fet venir?
No sé. Potser està tip de perseguir ombres
i ha decidit tornar a casa. -Quina pèrdua de temps.
Sí, ja ho pots ben dir.
He estudiat l'hora d'entrada i sortida de tots els que van entrar al restaurant
i he descobert una cosa molt curiosa.
Aquesta persona entra per la porta
uns minuts després que arribés l'Slavi,
però no en surt mai.
- Per aquí. - Gràcies.
De res.
Jenny, Jenny, Jenny.
Pots fer-me una devolució ràpida quan acabis?
- El client té pressa. - Que obri la puta caixa li he dit.
Va, va. Buidi la caixa. Ara mateix.
Vinga, obri aquest trasto.
Digui-li a aquesta porca que s'afanyi, collons.
Obri la caixa ara mateix.
Va.
Tot. Doni-m'ho tot.
Vinga. Ràpid, ràpid.
- L'anell també. Doni'm l'anell. - No.
- Que em doni l'anell, collons. - Sisplau.
Era de la meva mare.
A la merda la seva mare. Doni'm l'anell.
- Tregui-se'l. - Tranquil·la.
M'és igual. Doni'm l'anell dels collons.
- Sisplau. - Tranquil·la, Jenny.
Estàs bé?
Sí.
Ei, la policia diu que aquest tio porta quatre robatoris així
i que li va disparar a un tio a Somerville fa un mes. O sigui que…
Només són diners.
Estàs bé?
Hola, Ralphie. Sí. Una mica espantada.
Bé, si necessites res, avisa'm.
Gràcies, Ralphie.
Ai, Déu meu.
El meu anell…
- Senyor McCall… - Sí?
Em sap greu molestar-lo.
Estem investigant un homicidi que va passar fa dues setmanes.
Cinc morts en un restaurant rus.
Sí, ho vaig veure a la tele. I a sobre vaig ser-hi aquella nit.
- Ah, sí? - Sí.
- Si no, vostè no seria aquí. - És veritat.
Estem comprovant si cap dels clients
recorda alguna cosa sospitosa aquella nit.
No que jo recordi.
Puc preguntar per què va sopar en aquest restaurant en concret?
M'agrada el pirozhki .
Hi ha cinc restaurants russos
a molt poca distància del seu apartament.
Suposo que tots serveixen pirozhki .
Bé… Havia quedat amb una amiga. Va ser idea seva.
- Així hauria de parlar amb… - Sheila Saunders.
Però no podrà ajudar-lo. Al final no va venir.
La seva filla tenia febre.
- No s'hi va quedar gaire? - No vaig mirar el rellotge.
- Bé, gràcies per la seva col·laboració. - De res.
Digui'm, coneix aquesta noia?
Sí, però no…
No me'n recordo de què. Què li ha passat?
- Va caure i es va trencar el coll. - Ah, sí?
Ja li trucaré.
No vol deixar-me una targeta, agent?
Per si recordo alguna cosa? És el que fan els policies, oi?
- Les dec haver donat totes. - Com m'ha trobat?
Vaig pagar en metàl·lic i no teníem reserva.
Com m'ha trobat?
Bé, és el que fem, senyor McCall.
- Qui? - Trobar la gent que volem trobar.
Qui?
Tot ell em fa mala espina.
I la seva fitxa militar?
No.
Segueix buscant.
Això és el que tenim d'en Robert McCall per ara.
Estudis universitaris, treballador indefinit al Home Mart.
Extractes bancaris, declaracions de renda… Tot quadra.
Sembla força normal.
Tot mentida. És un muntatge.
Hem d'agafar-lo de manera neta.
Amb vida.
En un lloc amb càmeres, sense testimonis.
Un home amb les seves habilitats…
Vull saber qui és en realitat. Vull saber per a qui treballa.
Els Celtics?
Com anem?
Un cafè, sisplau.
I un entrepà vegetal, amb ou i sense formatge.
Ara mateix.
Torno en un minut.
Ets només tu o esperem algú més?
Perdoni. Què?
Les teves mans.
Si treballessis amb els cables d'electricitat,
no tindries aquestes mans. Segur que esperem algú més.
Malparit.
Les mans on pugui veure-les.
Anirem a fer un tomb tu i jo.
En aquell cotxe negre.
Ja comencem.
Però què cony?
Si no segueixes les meves instruccions, et mato, entesos?
Aixeca't.
Què collons és això? Anem-hi.
Sense testimonis.
Què passa aquí fora?
- Què collons? - Som-hi.
Què cony fa aquest tio?
Remar, tu segueix-lo per davant.
Tu i jo pels laterals.
Amb vida.
Sí, amb vida. Tranquil.
Fill de puta…
El malparit me l'ha jugat.
Punyeta!
Pederson, mira els armaris, cuina, porxo del darrere.
Armaris buits.
- No hi ha res al porxo . - Quin tio. Viu com un monjo .
Hòstia, té la tira de llibres.
Remar, para de fer el ruc i mira l'ordinador.
Aquest pis està massa net. No m'agrada.
Hi ha un pot de pastilles buit.
És pels marejos.
Hi ha articles de viatge comprats fa tres dies.
Va comprar un bitllet d'avió obert per Mèxic fa dos dies.
Surt demà a les deu del matí.
El tio sabia que veníem. Està fugint.
Enviem algú a l'aeroport.
- No se'n va enlloc . - Què vols dir?
Ens observa.
Què vol fer?
Trobeu-lo o portaré algú que pugui fer-ho.
Si vens a demanar-me ajuda, no puc donar-te diners.
- Ho entenc. - De debò?
Només vinc a prendre te.
Només…
Robert, tinc molt poca influència últimament.
Ja no soc a l'Agència.
Faig una mica d'assessorament i prou.
Susan, només vull saber qui és aquest home.
Qui és per a tu?
Per això soc aquí. Per esbrinar-ho.
Explica'm què passa, sisplau.
El teu funeral va ser molt bonic, per si no ho sabies.
Saps? Quan van dir-li a la Susan que havies mort
no podia comprendre-ho.
Va dir: "No, en Robert no".
I encara menys per una cosa tan trivial com un cotxe bomba.
Que siguis viu
és un gran consol.
Però no l'ha agafada totalment per sorpresa.
Hem parlat molt de tu aquests anys
i la Susan deia que, si algú podia trobar una sortida,
una forma de deixar-ho tot, per sempre,
com tornar a començar,
aquest series…
tu.
No t'has carregat cinc macarrons, Robert.
T'has carregat la cúpula de la costa est del Vladimir Pushkin.
- Pushkin. - Sí.
És similar als altres oligarques que s'han aliat amb la màfia russa,
només que ho finança tot.
Benzina, armes, noies… De tot.
Ha muntat una important xarxa a les dues costes dels EUA
que està increïblement ben protegida.
Els seus contactes financers i polítics el fan intocable.
I el teu amic és el que envia en Pushkin quan té un problema.
En Teddy Rensen. El nom real, Nicolai Itchenko.
Es va formar a l'Spetsnaz.
És fort i llest.
Va dirigir una divisió de la policia secreta durant anys.
Es va independitzar amb la caiguda de la Unió Soviètica.
Bàsicament és un psicòpata amb targeta de visita.
Gràcies, rei. Coneixes aquest parell?
Policia de Boston. Deuen treballar per a en Pushkin, suposo.
Tres anys. Detectiu Remar i detectiu Pederson.
Només que són morts..
Els van trobar ahir al maleter del cotxe a l'aparcament de la comissaria.
Asfixiats.
Els hi van tallar els testicles i els hi van ficar a la boca.
Típic assassinat de la màfia russa.
Obra d'en Teddy.
El tercer, el detectiu Masters.
Fa dies que no va per la feina.
Robert, no cal que et digui què passarà ara.
No pararà fins a matar-te a tu i a tots els que t'importen.
No has dormit gens, oi?
Hola.
Robert, aquesta noia, l'Alina…
Per què?
No sabria dir-te per què.
Em va importar perquè em va molestar molt el que li van fer.
Un dia algú li fa alguna cosa horrible a algú
que no coneixes gaire i fas…
alguna cosa al respecte perquè pots.
Perquè ets així.
I sempre has estat així.
A vegades triem un mal camí per arribar a un bon lloc.
Sé que una part de tu va morir amb la Vivian.
Però no és la part que ella s'estimava més.
Sigues aquell home.
Sí.
No t'oblidis de dir-nos adeu.
Adeu.
Va tot bé?
Has pogut ajudar-lo?
No ha vingut a demanar ajuda.
Ha vingut a demanar permís.
Collons!
Què cony passa?
Provant. Un, dos, tres, quatre.
En Pushkin.
Vull saber-ho tot. Qui, què, quan, on, per què.
I abans de dir-me que no parlaràs…
Vés a prendre pel cul, vols?
Em donaràs el que necessito?
- O no? - Ets un mitja merda!
Per què no te'n vas prendre pel cul? Malparit de merda!
Saps amb qui parles?
Soc poli, imbècil.
Et juro per Déu que…
D'acord. Obre.
Obre la finestra, cony!
Què?
- Soc de la policia de Boston. - No tinc gaire temps.
I tu encara menys.
T'has ficat en un bon embolic.
Deixa'm anar. Va, deixa'm.
- Et deixaré anar. - Deixa'm sortir.
Et deixaré sortir.
- Ara torno. - No!
Malparit! Espera.
Espera!
Venim a veure l'Andri.
Poseu-vos les botes de goma quan treballeu en aquesta zona.
Ei, Andri.
Han descobert aquest lloc. Has d'emportar-te les coses d'aquí.
Has de tocar el dos.
I una merda. I qui és aquest torracollons?
En Pushkin ha donat l'ordre. Jo només soc el nou.
- En Pushkin. - En Pushkin. Jo…
En Pushkin posa els calés, cony. A tu què collons t'importa, Andri?
És una Heckler Koch?
- Això? - Sí.
- Què diu? - Ni puta idea.
- Puc veure-la? - Vols veure la meva pistola?
Sí i no.
Collons! D'acord, d'acord. Un moment, un moment!
Estàs fatal del cap, collons!
D'acord. Calma tothom.
En Frank m'ha dit que tu ets qui manes, oi?
Diu que els teus homes són lleials. Que faran tot el que els diguis.
Si els dius que abaixin les armes
i s'estirin a terra amb les mans a l'esquena,
ho faran, oi?
Fes-ho per mi, Andri.
Tots a terra.
Té, moltes gràcies. Aquí tens.
El senyor Pushkin us dóna les gràcies. S'ha acabat el negoci.
Tanquem el magatzem.
El senyor Pushkin us dóna les gràcies. Té, maca. De res.
Accepteu aquest regal de comiat en nom del senyor Pushkin.
Teniu. Tres, dos… Perfecte. Una.
Gràcies. Gràcies, reina. A la dreta.
Dóna l'avís.
- Policia de Boston . - Detectiu Frank Masters.
Tinc un 10-13 al 155 del carrer Warren. Entrada del darrere.
Repeteixo. Detectiu Frank Masters, 10-13,
al 155 del carrer Warren, entrada del darrere.
- Puc fer alguna cosa més per a tu? - Tu diràs, Frank.
Sé que tens un pla d'escapada. On el guardes?
I quin és el teu pla d'escapada, cony?
No parlem de mi, sinó de tu. On el tens?
Vés a la merda, malparit!
M'has fotut ben fotut! M'has fotut, malparit!
T'ho has fet a tu mateix. L'hi has fet a aquesta placa.
Has traït aquesta placa. M'entens?
Vés a la merda, malparit! No tinc res, d'acord?
No tinc una puta merda. Em sents?
No tinc una puta merda per culpa teva! Creus que no aniran a per tu?
Creus que no seràs el següent?
- Soc home mort, collons! - Doncs fes-hi alguna cosa, Frank.
No tens ni puta idea de qui són aquesta gent!
Soc home mort. No duraré ni una setmana, collons!
Doncs fes el que cal.
Fill de…
Fes el que cal, Frank.
Agent de policia 22 anys.
Sé que no has arribat tan lluny sense tenir una sortida.
- On la tens? - Era un poli collonut.
Ho era.
Ho entenc.
Fes el que cal fer.
Fes-ho pels polis bons, Frank.
On ho guardes?
- Avisi'm quan acabi, detectiu. - Molt bé.
Aquest tio estava emmanillat a les canonades d'aquí,
amb 200 000 dòlars al maleter del cotxe.
I una gravació de tot al seient.
És de bojos, eh? Tenia això a la jaqueta.
SEGUEIXIN ELS DINERS
I no és el millor.
Mira això.
La mare que em va parir!
Sí.
- I tant. - Qui collons ho comptarà?
Els meus homes el trobaran.
Bé.
He de pixar.
No tornarà.
En té prou?
Sens dubte em té intrigat.
Perquè puc seguir.
Pas a pas, dòlar a dòlar…
Cos a cos.
O…
pot trucar el seu cap i dir-li que tanqui aquest negoci.
Aquesta nit.
- No és una gran oferta. - Es l'única que tindrà.
Quan demanes pluja, també has d'aguantar el fang.
Ja.
Quan em mira,
què hi veu?
La resposta és res.
No sento res per vostè. És com…
És com un borrissol o un tap d'ampolla.
Alguna cosa que cal llençar.
Vaig conèixer un capità de la policia russa fa temps.
Em va parlar d'un cas que va portar. No recordo el nom del paio.
Era un famós intel·lectual que vivia a Moscou.
Era humanitari. Un escriptor.
Va decidir compartir la seva riquesa amb algú no tan afortunat.
I tot i que ja tenia cinc fills, va obrir casa seva a un sisè.
Un orfe de 12 anys.
El sistema l'havia tractat malament des de petit.
Problemàtic.
Força violent.
Un cas perdut. Aturi'm si ja coneix la història.
No, no. Continuï.
D'acord.
Aquest bon home va obrir casa seva a aquest noi.
I quan el noi li robava, l'home l'estimava igualment.
Quan el nen suspenia a l'escola,
el bon home mostrava comprensió i paciència.
Quan el nen mentia, copiava i es barallava,
aquest bon home mostrava compassió i amor.
Fins que el nen,
que mai havia sentit res semblant a l'amor,
per fi ho va sentir.
L'home se l'havia guanyat. Era un miracle.
Una setmana més tard, uns intrusos van entrar a la casa
i van matar l'home i la seva dona, al llit.
Van dir que havien robat coses petites.
Coses que un nen robaria.
Ningú ho sap segur.
Els fills de l'home se'n van anar a viure amb familiars.
I l'orfe va tornar a l'infern.
Tot just quan havia tingut una oportunitat a la vida,
dues bales l'hi van pendre.
És una història molt coneguda.
Van agafar el culpable?
Vostè que creu?
Potser no van buscar on calia. De vegades tens la resposta al davant.
Sí, crec que va ser el nen.
Crec que li feia por que els seus pares adoptius
es despertessin un dia
i veiessin que no s'ho mereixia, com tota la resta.
I no podia suportar la idea que aquest bon home li fes això.
Que el fes fora de casa.
Com un borrissol o un tap d'ampolla.
O sigui que…
va decidir no esbrinar-ho.
Tu què creus, Nicolai?
Es pensa que em coneix.
Sembla un home sentimental, senyor McCall.
Això és sorprenent.
Jo…
Jo no posseeixo aquest xip.
Mai he pogut entendre què proporciona sentir això.
Llevat de debilitat.
Els homes que he matat, els seus homes…
Vaig donar-los una oportunitat.
I van prendre la seva decisió.
Li donaré l'oportunitat de donar-li la seva.
- Gràcies. - De res.
Avisa'm quan et decideixis.
Esclar.
He fet coses dolentes a la vida, Nicolai.
I no n'estic orgullós.
Vaig prometre algú a qui m'estimava molt
que mai més tornaria a ser aquella persona.
Però per tu…
faré una excepció.
M'has preguntat què veig quan et miro.
Què veus quan em mires a mi?
PERSONA DESAPAREGUDA
FBI. Amb qui voldria parlar?
Amb l'agent Mosley, sisplau.
Agent Mosley.
Em sembla que ha trobat uns diners avui.
Qui és?
Un ciutadà preocupat. Miri el seu correu personal.
EL SEU CORREU HA ESTAT ENVIAT
I procuri estar assegut quan ho faci.
Fa volar el meu petroler i em dius que no m'amoïni?
Que t'encarregaràs de tot? M'has humiliat encara més.
Tinc un equip nou. És només qüestió de temps.
Se t'ha acabat el temps.
Nova York ha hagut de tancar. No es mou res.
Ningú m'agafa el telèfon.
He perdut desenes de milions només avui.
Tot anirà bé.
Atura aquesta sagnia o no tornis.
Que et fotin.
- Sí? - Senyor McCall…
Nicolai.
- La seva vida per la d'ells? - La de qui?
Val més que contesti.
- Sí? - Senyor McCall?
Ralphie?
Han entrat a la botiga quan tancàvem i tenien armes i…
- Qui t'acompanya? - La Jenny, el Brian, el Jay i el Marcus.
Què està passant?
Ai, Déu meu!
No.
Els meus homes els mataran d'aquí a 30 minuts.
Si vostè no ve d'aquí 29.
Ja sap on.
Encara fa olor de benzina cremada.
- Només per curiositat, home sentimental. - Sí?
Està disposat a morir pels seus amics?
I tu?
Quan el veieu, dispareu.
- D'on ve això? - No ho sé.
No ho sé!
Mataran el Ralphie, tio.
El mataran.
- Per on? - Què?
La cançó. D'on ve la cançó?
La megafonia és al despatx de seguretat.
Vinga, va.
Senyor McCall, què està passant? Qui és aquesta gent?
No dispari. No dispari.
No l'entenc.
D'acord. M'agenollo. M'agenollo!
Ralphie…
Treu tothom d'aquí i no et deixis ningú. Fes servir la porta de servei del darrere.
- D'acord. - Va.
- Sí? - Molt intel·ligent, senyor McCall.
He decidit venir-lo a veure.
Sí?
T'espero.
Busqueu els ostatges.
Soc jo, senyor McCall. Soc en Ralphie.
Em va dir que no em deixés ningú.
I una merda, que pesa 80 quilos!
Vinga.
Estàs bé?
M'han disparat.
- Pots caminar? - Sí.
Escolta. Vull que facis una cosa.
- Mira'm, Ralphie. Concentració. - D'acord.
Pots arribar al quadro de llums?
40 segons exactes.
Merda!
Collons!
Qui ets?
MOSCÚ
3 DIES MÉS TARD
Jo de tu em quedaria dintre.
Qui és vostè?
Tothom ho vol saber.
La pistola no hi és. Posi's la tovallola.
Què vol?
El cap de la serp.
O sigui que és vostè.
I ara ve a matar-me a mi.
Sí.
I digui'm,
què guanya amb la meva mort?
Pau.
La pau és una cosa molt cara.
Però puc comprar-l'hi.
Quin és el seu preu?
És aquí?
Ei! Ei!
Ei, Robert!
Hola.
Sabia que vivies per aquí i m'hi estat passant
- amb l'esperança de veure't. - Sí?
Sí.
Estic diferent, oi?
Com la nit i el dia.
Ja, bé.
Em treuen els punts la setmana vinent.
- Estic llegint… - Què dius?
- Sí. - Molt bé.
El vaig comprar a una llibreria de segona mà.
El llibreter me'l va recomanar. Està bé.
També treballo.
Una feina de veritat, amb horaris i tal.
D'acord.
Saps? Quan em van tornar les coses a l'hospital,
hi havia un sobre amb el meu nom.
Hi havia gairebé 10 000 dòlars
i un bitllet per sortir de la ciutat.
Devia ser perquè no parlés, oi?
Segurament.
Tant és.
Una nova vida.
Alina, la cantant.
Algú em va dir una vegada que podia ser el que volgués.
Cos, ment…
I esperit.
Enyoraré les teves històries, Robert.
Ara tens les teves.
Gràcies.
Per tot.
Ja ens veurem, d'acord?
Molt bé.
- Adeu, Robert. - Adeu, Alina.
UN HOME INVISIBLE
TINC PROBLEMES. EM POTS AJUDAR?
SÍ.