Bryllupsdagen skal være livets lykkeligste dag.
En perfekt slutt på en perfekt romanse.
Mitt første bryllup gikk ikke så bra.
Det er så rart. Jeg trodde at Stella var den rette.
Da hun forlot meg, ble jeg helt knust.
Men dere støttet meg, og nå gjør det ikke vondt lenger.
Jeg er blitt litt sterkere.
Jeg tenker nesten ikke på henne. Tiden leger alle sår.
Ted, vielsen var i går. Det er gått 24 timer.
Jeg vet det. Og nå går livet videre.
Nå begynner et nytt kapittel, og det skal vi feire.
Vi trenger to ting. Kool and the Gang.
På med jukeboksen, hva?
Når jeg ser den unge mannen danse av gårde mot jukeboksen, -
- tror jeg kanskje at Stella valgte riktig.
- Vondt! - Hvordan kan han danse nå?
Han burde knus Stellas bil med en slegge!
Patetisk! Får ikke Ted være glad, liksom?
Kanskje han egentlig aldri ville gifte seg?
Kanskje det var tidenes beste avledning siden "Stand by me".
Ikke den første ungen. Men de andre.
Nei, han har det ikke bra.
- Står til? - Han har det ikke bra.
Vi må støtte ham.
Men alle tegn tydet på at jeg hadde det fint.
- Hei, kamerat! - Skal vi henge?
Folkens... Jeg har det bare bra.
- Skal vi kaste litt ball? - Jeg har det bra.
- Hei, gutten min. - Det går bra. Det er ikke nødvendig.
Og det ser litt kinky ut. Ikke ta det personlig.
Jeg trodde ikke du var hjemme. Til trappeoppgangen!
Etter to uker boblet følelsene over.
- Skal vi spise middag? - Å, hold kjeft!
Unnskyld, men du har opplevd noe traumatisk, -
- og vi prøver å støtte deg, men vi får ikke lov!
Det gjør oss pisse forbanna, egoistiske kjerring! - Unnskyld!
Du bearbeider ikke dette med Stella.
Husker du da Lily forlot meg, og jeg holdt følelsene tilbake?
Jeg savner henne sånn!
- Du var hard som stein. - Jeg kunne hatt det verre.
Jeg burde brent sakene hennes, slik du foreslo.
Mange takk.
Derfor tok det tid før jeg fikk det bedre.
Ted, jeg vil at du skal eksplodere!
Slipp ut berserken i deg.
- Nå! - Nei takk.
Kutt ut. Han har det bra.
Hvis Ted var gift, ville han vært gift!
Han ville bodd i New Jersey og vært gift!
Det går bra! Vi spiser. Flat Michael's?
Nei, det ligger for nær Stellas helsestudio.
- Hvilket som helst annet sted. - Hurley's?
Mellom Stellas jobb og renseriet hennes.
- Metloaf Charlie's? - Nær frisøren til Stellas mor.
- Kan vi spise på Manhattan? - Selvsagt. Se her.
- Hva har du der? - Et kart jeg har tegnet.
Den viser hvor man kan støte på Stella Zinman.
Røde områder må unngås. Hvite går bra bra. Blått er vann.
- Noe så latterlig! - Tja, vann er jo blått.
- Sånn kan du ikke leve. - Det var hun som gikk fra deg.
Jeg unngår henne. Det er sånn vi gjør det.
- Hvem "vi?" Feigingene? - Nei, folk fra Ohio.
Når livet farer ille med oss, presser vi smertene tilbake.
Stiger den opp, presser vi den ned med enda mer smerte.
Hvorfor ikke bare unngå å lide?
Alt som skal til, er at jeg aldri ser Stella mer.
- Hvem vil spise litt? - Jeg vet et tapas-sted i hvit sone.
Flott. Dit går vi.
- Vil dere bestille? - Ikke ennå. Men kan vi få mandler?
- Hyggelig sted. Hvem tipset deg? - Jeg husker faktisk ikke.
- Hva er det? - Nå husket jeg det!
Herregud. Bare vær kule, nå.
Vi må bare takle det. Bare gjør som jeg.
- Du må fleipe. - Jeg sitter ikke under bordet.
Kanskje under det bordet.
Hun snur seg.
Tenk! Jeg skal kikke. Marshall, se etter!
- Trenger du bestikk? - Nei, jeg skal hjem.
- Hun skal ha med seg maten. - Så hun glad ut? Nevnte hun meg?
- Hvor er mandlene?! - Hvor er Teds baller?
Sjekk skrustikken i Stellas garasje.
- Skrik til henne! - Du bor i New York nå.
Her undertrykker vi ikke følelser. Vi kaster dem i trynet på folk.
Du ville gjort det samme som jeg i min situasjon.
Tullprat! Det er ingen i verden som jeg ville gjemt meg for.
Å, jaså? Ikke Gasser engang?
Hvordan våger du å nevne det navnet?!
- Hvem er Gasser? - Den siste jeg vil se her.
Michael Sasser er en kis fra high school.
Han satt ved siden av meg på biologien.
Han var en taper på barneskolen, -
- men så vokste han 30 cm og ble med på baseballaget.
Han hopldt på å bli kul, men plutselig en dag...
Vi har alle vært der. Å slippe en fis er ille.
- Hva gjorde du? - Fleiper du? Vi gikk i niende.
Jeg hadde ikke noe valg. - Å, herregud, Sasser!
- Fjertet du? - Det var ikke meg, det var henne!
Ja, sikkert, Sasser... Eller Gasser!
Gasser, Gasser, Gasser.
- Gasser, Gasser! - Jeg spiller baseball. Jeg er kul!
Han ble så mye ertet at han måtte bytte skole.
- Ungdommer er så kule. - Jeg haddedårlig samvittighet.
Men hvis Gasser... Michael kom inn hit nå, -
- ville jeg gå bort til Gasser... Michael og skvære opp.
Ja visst. Rense lufta, kan man si.
Man får sjelden sjansen. Ingen årsak!
- Går det bra? - Ja, men vi skal spise her.
- Her har dere mandlene. - Takk.
- Hva anbefaler du? - Dette er latterlig!
Ted, det er mange som jeg ikke vil treffe.
Jenter jeg har ligget med.
Men hvis de kom nå, ville jeg sett dem i øynene.
- Enkelte for aller første gang. - Du gjemmer deg ikke, altså?
- Ikke engang for Becca Delucci? - Din drittsekk!
- Hvem er Becca Delucci? - Unnskyld oss.
- Hvem er Becca Delucci? - Bare ei jente jeg besøkte av og til.
- Hvor bor hun, egentlig? - Bedford Hills-fengselet.
Ja, man kan kalle besøkene for ekteskapelige.
- Nei, seriøst? - Seriøst.
Forholdet mitt til Becca var perfekt.
Hun fikk bare ringe én gang i uka.
Ble hun for innpåsliten, stoppet vokterne henne.
Jeg slapp å betale regningen. Nei...
Jeg betaler jo skatt, så vi deler regningen.
Sist jeg besøkte henne, dreit jeg meg ut.
Du har det hardt, men jeg sitter også i fengsel.
Mitt hjertes fengsel.
Er rommet ferdig? Tiden går.
- Du holder motet mitt oppe. - Det er derfor jeg er her.
Jeg er din klippe. Jeg er... herregud. - Hallo, fremmede!
Barney Stinson, advokat. La oss snakke løslatelse?
Faen heller!
Becca skriver at hun skal hevne seg når hun blir løslatt.
"Jeg skal henge øynene dine på bakspeilet mitt." Typisk kvinnfolk!
Du er redd Becca, Lily er redd Gasser. Vi blir her.
- Det trengs ikke. Stella er gått. - Herregud...
Sånn. Sånn gjør vi det i Ohio.
Vi unngikk problemet, og det forsvant.
- Vi kan vi spise i fred og mak. - Hun kom tilbake!
Ted, vi synes at du skal... Vent, hvor er Barney?
- Vi synes du bør snakke med henne. - Ikke jeg.
Kom den siste jeg vil se, ville jeg holdt kjeft.
- Hvem er det? - Faren min.
Det andre bordet er helt vilt! Hva snakker vi om?
- Robins far. - Vi har ikke pratet sammen på tre år.
- Hvorfor? - Det begynte da jeg ble født.
Få sønnen min!
- Å nei. - Han ville ha en sønn.
- At jeg var jente endret ikke på det. - Hva mener du?
Mitt fullstendige navn er Robin Charles Scherbatsky jr.
Det ble bare verre. Da jeg var 8 år, dro vi på jakt for første gang.
- Jeg vil ikke skyte rådyr. - Nonsens. Det er en fin sport.
- Men de er søte. - Husker du hvor god kaninen var?
- Da kroppen min ble utviklet seg... - Vent litt.
Fortsett.
...ble det vanskeligere å late som om jeg var gutt.
Lavmålet kom da jeg fylte 14 år.
Hockeylaget mitt vant cupen, og vi dro hjem til meg for å feire.
Dere var strålende, gutter. Strålende, helt strålende.
Vent der ute, så kommer jeg med brus og snacks.
- Klønete å bomme på mål. - Klønete er det du som er!
Nei, du er klønete.
Hva gjør dere? Dere er lagkamerater. Hockeyspillere.
Lagkamerater og hockeyspillere kysser ikke hverandre!
Å, herregud... Jeg har ingen sønn!
Stakkars deg som vokste opp i Canada. Så nær USA.
Det med faren din suger. Men gratulerer med kampen!
Vi gjorde ingenting. Vi var bare ved blålinjen.
- Blålinjen? - Ja, hockeyspråk.
Blålinjem er klining. Rødlinjen er naken. Målområdet sier jo seg selv?
Fra da av ble forholdet vårt heller kjølig.
Jeg flyttet til mamma, lot håret vokse, ble popstjerne.
Sånt som tenåringer gjør.
Dere burde kanskje snakke om det?
Nei, det tilhører jo fortida. Hva skulle jeg sagt, da?
"Gid du ikke hadde lært meg å gå på jakt og fiske, -
- og røyke sigar og drikke whisky for det gjør ikke jenter.
Vet du hvorfor jeg kaster som ei jente? Jeg er jente!
- Det har du båret på lenge? - Ja.
- Det må har gjort deg sprø? - Ja.
- Det suger. - Det er sexy.
Da innså jeg at alle vennene mine hadde sitt kors å bære.
Men noe skilte mitt spøkelse fra deres.
Det var ikke for sent for meg.
- Jeg skal snakke med henne. - Ok.
Hun er borte. Jeg løper etter henne.
Der drar hun. - Taxi!
Hun er to biler foran oss.
- Endelig skal hun få høre det! - Ja, jeg skal si det.
- Så spennende! - Hva skal du si?
Jeg skal si: "Stella... Jeg er lei for at det ikke funket."
- Nei! - Jo, vi skal snakke som voksne folk.
Hun får fortelle sin versjon, og jeg skal lytte.
- Det burde jeg ha gjort før. - Kjør inn i en lyktestolpe.
Ted, du må bli sint! Kom igjen!
Det handler ikke om å gestikulere og bli sinna.
- Det handler om kommunikasjon. - Stella hatet "Star Wars!"
Hun løy for deg! Kjenn etter. Du vet at det er sant.
- Det får være henne sak. - Hun sviktet deg ved alteret!
Vent, hvor skal hun hen? Drosja kjørte forbi avkjørselen.
Man tar vel ikke med seg mat til New Jersey?
- Kanskje til kontoret? - Nei.
Kelneren spurte: "Trenger du bestikk?"
Hun sa: "Nei, jeg skal hjem."
Men hvis hun skal hjem, hvorfor er vi på vei til... Å, herregud!
Tony bor i sentrum. Hun bor hjemme hos Tony!
Hun ville tvinge meg til å flytte, -
- men så flytter hun inn hos Tony i sentrum!
- Faen i helvete! - Endelig! Bra, kamerat!
- Jeg er så sinna! - Jeg vet det, og jeg elsker det.
Ja, fantastisk! - Vi betaler med glede for sveiva.
- Jeg elsker Sinna-Ted! - Jeg også!
- Kom med det. - Nå stanser hun.
- Nå skjer det. Nå skal det skje! - Ta henne, Ted!
- Bli kvitt demonene! - Beinet mitt har sovnet!
- Vent! Vent litt... - Lily, hva gjør du?
Vent! Ted, det er flott at du er sint.
- Ja visst! - Ja!
Fint at du gjør noe, men du får bare én sjanse.
Tenk på hva du skal si til henne.
Jeg vet nøyaktig hva jeg skal si.
- Du valgte feil type. - Ted?
Du valgte feil type.
Du gjorde en veldig dårlig valg.
Hva tenkte du for noe? Den fyren der?
Fleiper du? Har du ikke lært noe på åtte år?
Du vil angre det. Det vet du vel?
Du kan ikke gjøre noe med det, for nå er det for sent.
Nå kan du bare begynne å leve et trist og nedslående liv, -
- som aldri kan bli så fint som det du kunne fått med meg.
- Ted, vent. - Jeg vil ikke ha deg tilbake.
Jeg vil bare få deg til å forstå at du begikk ditt livs største tabbe.
- Jeg vet det. - Bra.
- Det skal jeg si. - Bra! Gå og si det.
Jeg gikk ut av drosja, klar til å si alt sammen.
- Men så... - Mamma!
- Hei, jenta mi. - Jeg først!
Det bare forsvant.
Fra da av var jeg ikke sinna lenger.
Jeg skjønte at Stella hørte sammen med Tony.
Kanskje dere tror man må svelge raseriet eller la noen få høre det.
Det fins et tredje alternativ. Man kan la det fare.
Først når man har gjort det, kan livet gå videre.
Det var det perfekte slutten på en perfekt romanse.
Men den var ikke min. Min ventet fortsatt på meg.
Tekst: Mons O. Bekke www.sdimediagroup.com