- …в адресу військового уряду з приводу використання в Бірмі хімічної зброї.
Військовий режим в Бірмі став причиною зростаючого занепокоєння
з боку міжнародної спільноти.
Режим заперечує будь-яке інакомислення.
На Сході країни…
- …Повстання. Тисячі людей вийшли на вулиці і були вбиті.
- Багато монахів, що протестували, були вбиті.
Одних спалили заживо, інших…
- …Порушення прав людини носять масовий характер.
- Найбільша кількість мін у світі.
- …Ті, хто належать до бідних селян приречені на знищення.
- …силою забирають…
- …військова кампанія проти народу продовжується шістьдесят років.
Це найдовша громадянська війна у світі.
Кінокомпанія "Міленіум філмз" презентує
виробництво компанії "Н'ю імідж" на замовлення "Еквоті пікчерз"
"Медіан фонс" та "Кейджіфо"
Автор сценарію та режисер Сільвестер Сталлоне
"Рембо 4"
Сільвестер Сталлоне
Джулі Бенц
Поль Шульц
Мет'ю Мерсден
Грам МакТевіш
Тім Канг
Рей Гал'єгас
Джейк ла Ботс
Кін Монг Монг
Кен Ховард
Композитор Браян Тайлер
Художник-постановник Френко Джакомо Карбоне
Оператор Глен МакФерсон
Продюсери Аві Лернер, Кевін Кінг Кемплтон Та Джон Томпсон
Автор сценарію та режисер Сільвестер Сталлоне
- Вона дуже, дуже небезпечна.
Це сіамська кобра або просто кобра.
Мае Сот, Тайланд
Не королівські і не водяні кобри.
Вона дуже небезпечна.
- Де ти був?
Дай йому мішок!
Нам потрібен ще пітон. Спробуй дістати.
Кобри не потрібні, зрозуміло? - Відвали!
- Королівська кобра номер два.
Вона вбила людину.
Людина померла дуже швидко.
Вона дуже, дуже небезпечна.
Номер один в Тайланді.
Обережніше з нею.
Вона дуже, дуже небезпечна.
Обережніше!
- Небезпечна робота.
Я Майкл Бернет. Ми можем побалакати?
Це не довго, я обіцяю.
Кажуть у вас можна човен позичити.
Ми б хотіли. Це можливо?
Нам треба піднятися за течією. - Куди?
- В Бірму.
- В Бірмі війна.
- Можна і так сказати. Але, це скоріше геноцид.
Загалом,
це моя п’ята подорож. Тому ми знаємо що на нас чекає.
- Я не ходжу в ті краї.
- Дозвольте вам пояснити. Наша церква частина Паназіатської місії,
що розташована в Колорадо.
Ми добровольці і в цю пору року завжди привозимо ліки, медичну допомогу,
книги з молитвами для каренських племен.
Кажуть,
ви краще за всіх знаєте річку. - Брехня!
- Я хочу сказати,
що ми заплатимо вам
за ваш час, який зможе змінити життя багатьох людей.
- Ви взяли зброю? - Звичайно ні.
- Ви нічого не зміните.
- Думаючи так світ точно не змінити.
- До дідька світ!
- Ходімо. - Чому?
- Йому все одно. Ходімо, ходімо. - Дай я.
- Саро - ні! - Ти казав, що це єдиний шлях.
- Я знаю, але… - Тоді що нам втрачати? - Я розмовляв з ним, розмовляв!
- Дай мені спробувати! - Саро! - Будь ласка.
Агов!
Я Сара Мілер.
Пробачте, що я повернулася.
Той хлопець, з яким ви розмовляли.
- Я ні з ким не розмовляв.
- Гаразд.
Хлопець, який розмовляв з вами
просив відвезти нас вище за течією.
Ви відмовили.
Чому? - Не можу.
- У вас є поважні причини? Я можу їх почути?
- Їдь додому.
Селище Такедер, округ Папун, Бірма
- Будь ласка, не мого сина!
- Ці хлопці тепер наші солдати.
Тепер вони належать мені!
Спробуєте повернути їх - все ваше селище згорить!
Попросите допомоги у каренських повстанців, я відріжу вам язики!
Підете проти мене я вам кишки в горло запхну!
Повірте, я не шуткую!
- Навіщо повернулася?
- Я чекала на вас.
- Я ж сказав - ні!
- Але ми повинні допомогти цим людям!
Ми приїхали щось змінити!
Ми віримо, що кожне життя важливе.
- Деякі не важливі.
- Якби всі так думали, нічого б не змінилося! - Ніщо і не змінюється.
- Не правда! Змінюється, ще й як! - Живіть своїм життям.
- Саме це я і намагаюся робити! - Ні, ви намагаєтеся змінити світ.
- І це погано?
- Їдь звідси.
Тут нічого робити.
- Схоже,
ви втратили віру в людей.
Але у щось ви повинні вірити!
Щось повинно вас хвилювати!
Ми не змінимо світ! Але спробувати врятувати чиє-небудь життя
хіба це безглуздо?
- Якщо люди будуть такими, вони програють!
Їм не впоратися з об’єднаним фронтом.
Ні.
Звичайно життя покаже, а поки
треба допомогти їм триматися разом.
Знаєте, нещодавно я читав… Пробачте. Саро!
Що ти робиш? - Хочу побалакати з ним.
- Але, може він хоче побути на самоті. - Майку,
він допомагає нам.
- За гроші. - Він їх не взяв.
Дякую вам ще раз.
Ми всі дякуємо.
Ми так і не знаємо вашого імені.
- Джон.
- Звідки ви?
- З Арізони.
- Чому поїхали?
- Послали у В’єтнам.
- І ви залишилися?
- Так, залишився.
- У вас там родина?
- Батько, якщо живий.
- І вам не цікаво що зараз відбувається вдома?
- Для цього потрібні причини.
Саро!
Я поплив через вас.
Захочете повернути -
скажіть.
- Домовилися.
- Що таке? Хто це?
- Це пірати.
Скажіть всім, щоб не висовувалися.
- Що він сказав? - Що трапилося? - Не хвилюйтеся, нічого страшного.
- Ані звуку!
- Їх багато? - Можливо.
І що далі?
- Треба продовжувати. Ми пообіцяли!
- Помовч!
Що далі? - Ми група! Ми будемо голосувати!
- Сісти! - Якщо потрібні гроші…
- Всім мовчати! Пригнути голови!
Опустити голови і не дивитися їм в очі!
- У тебе є світло! Ввімкни його!
Хочу подивитися на вас, кретинів! Хутко!
Ця частина ріки належить нам!
Намагаєшся проскочити? Ми могли б вбити вас прямо зараз!
Чому ти нас не поважаєш? - Я поважаю вас.
- Віддай те, що у тебе в цьому човні.
Куди ви зібралися, герої-недоумки?
- Ми веземо ліки хворим. - Дивися!
- Це жінка? Приведи її сюди!
Приведи її!
- Беріть що хочете і залиште її у спокої. - Стули пельку!
Сюди її!
- Ми вам заплатимо.
- Заплатите. Сюди її!
- Ми віддамо все, що у нас є! - Йди до дідька!
- Встати! Піднімайся, шльондро!
- Що ви зробили?
Ми прийшли зупинити вбивства, а ви!… Та хто ви такий?!
- А ти хто? - Не треба!
- Вони б її зґвалтували і відрубали б вам голови! Так хто ти? Хто ви всі?
Назад!
- Тільки не назад!
- Відпусти!
- Що ти робиш?
- Ми так близько!
Так, те що тут трапилося жахливо.
Але там кожного дня так само вбивають людей!
Майкле!
Це була твоя ідея!
Ми пообіцяли!
Я знаю, ти не віриш в нашу ідею.
Але це наше життя, наш вибір!
- Ви нічого не зміните.
- Будь ласка.
Благаю, Джоне.
- Йди, сядь.
- Назад ми підемо по суші, тому чекати на нас не варто.
- Я буду доповім про те, що трапилося.
Те що ви зробили - жахливо.
Не можна вбивати людей!
- Не знаю що сказати.
- Не треба нічого казати.
Хай щастить.
Селище Клао Кбе Ло
- Відкрийте рот.
- І віра в Христа оселиться в серцях ваших.
І молюся…
- Я спробую чим-небудь вам допомогти. Гаразд?
- Привіт.
Передай мені бинти.
Ось так.
Тихше.
Біжи звідси!
- А як же вони? - Я заберу їх! Біжи!
- Біжіть!
- Командир групи викликає Ворона.
Ворон, відповідай!
- Хто я? Ви мене таким створили!
- Довершена бойова машина.
- Не я почав війну. Не я її почав!
- Все скінчено! - Нічого не скінчено!
- Коли ти зупинишся?
Я знаю чому ти тут.
- І вам не цікаво що зараз відбувається вдома?
- Годі воювати!
Ти завжди будеш звинувачувати себе до того часу, поки не примиришся з тим, хто ти є.
Поки не зупинишся!
- Ви залишитеся тут назавжди?
- Я хочу додому!
- Джоне Рембо!
- Джоне!
Джоне Рембо!
- Я Артур Марш.
Пастир християнської церкви в Колорадо.
У мене до вас розмова.
Дуже важлива. Я б не прийшов до вас якби це було не так.
Зранку в день, коли група поїхала.
Майкл Бернет повідомив, що вони направилися сюди.
- Що трапилося?
- Ніхто точно не знає. Вони повинні були повернутися десять днів тому.
Але не з’явилися. Я звертався у посольство, але вони не можуть допомогти.
Тільки не в Бірмі. І не зараз.
- Думаєте вони живі? - Ми зв’язалися з каренською визвольною армією.
Вони кажуть, що знають куди їх могли забрати.
І в посольстві мені дали ім’я одного місцевого американця,
колишнього військового, який дав координати людей, що мають досвід у цій сфері.
- Найманців? - Так.
У мене немає іншого вибору.
Ви ж знаєте точне місце, відвезіть їх туди,
де висадили наших людей. - Коли їдемо?
- Вам вирішувати.
- Ти знаєш хто ти.
З чого зроблений.
Війна в твоїй крові.
Змирися з цим.
Ти вбивав не заради своєї країни.
Ти вбивав
задля себе.
Господь не дасть тобі це забути.
Коли ти на межі
вбити легко.
- Що за ідіотське місце? Тільки мавпи можуть тут жити!
Якого дідька я тут роблю?!
- Гей!
Стули пельку вже!
- Енджуні любить мистецтво. - Енджуні нічого не любить.
- Я люблю твою сестру.
- У нього слабкість до дебілів. - Човняре!
Нам ще довго плестися в цьому кориті?
- Так що пастир сказав?
- Якусь дурницю про зниклих ідіотів. А я йому на це:
слухай, чуваче, таке буває, коли швендяєшся по чортовій Бірмі.
Коли починаєш борсатися в чужому лайні.
- Місцеві генерали роблять в мільйон разів більше наркотиків,
аніж будь-хто інший на цій планеті. - Брехня!
- Кажу тобі, бовдуре! - А за рахунок чого вони утримують свою армію?
- Газети треба читати, а не підтиратися ними.
- Чортові генерали: ще ті наркомани!
- Це благородно, Льюісе. - Що?
- Ці люди прийшли сюди без зброї. Тільки книжки та ліки.
Благородно. - Гей, Скулбой!
Будеш пхати носа в чужі справи, відгребеш або здохнеш!
Я в це вліз через свою колишню і трьох дітей!
А коли це скінчиться, можете підтертися цією своєю службою!
- Що, нерви здають? - Відвали!
А ти! Я не хочу чекати до старості поки ми доберемося. Давай хутчіше!
Ти щось сказав?!
- Цього киньте до свиней.
- Я марю?
Чи повітря в цю пору року смердить дощем?
Дідька лисого, я плавом швидше б дістався!
Я маю рацію? - Точно.
- Давай, швидше, швидше!
Швидше допливемо, швидше повернемося.
Збожеволіти можна!
Приходять,
роблять тут всілякі дурниці…
і думають що всі навкруги будуть їх слухати, а всім начхати!
Тоді вони шлють диявола
робити Господню роботу.
Цікаво, чи не так?
Я тобі набрид?
Або…
тебе дістала ця подорож?
Ти повинен цінувати, що ми витягнули тебе, розумієш?
Це краще, аніж ловити клятих змій.
- О, Господи!
Ти справді божевільний.
І годі на мене так витріщатися!
Бачив я вже таких!
Мене нічим не здивуєш!
- Британський спецназ.
Непогані хлопці, тільки зарозумілі.
Мене звуть Скулбой.
Це ще зі снайперської школи.
Так і звуть, не дивлячись на те скількох людей я вбив.
- Що вам треба від нас?
- Два хлопчини? Вони знущаються! Це і є всі повстанці?
- Не подобається мені все це. - Ми в джунглях, кому сподобається?
- Мене звуть Бієн. Це Тха. - І це все?
- Так. - А хлопчик нащо?
- Він слідопит.
- Нам не потрібен слідопит, нам потрібен провідник.
Ти знаєш точне місце? - Десять кілометрів на південний захід, пішки.
- Скільки солдат? - Сто, може…
- Сто? - Скільки?
- Завтра приїдуть ще. - Можете вважати мене скиглієм, але я рахувати вмію!
До дідька зв’язуватися з сотнею! - Ну все, все! Годі.
Так, в бій не вступати.
Якщо зможемо витягнути їх - добре.
А якщо ні, тоді ми звалюємо.
- Хто-небудь пояснить що робить човняр?
- Що?! Ти хочеш кинути човен?
- Тут залишаться мої люди. - Ти човняр, дивися за човном!
- Я не буду тягарем.
- Звичайно! Це тобі не прогулянка. - Повір!
- Ми з ним підемо ззаду. - Слухай, він залишиться!
Він човняр і залишиться з човном!
Я не довіряю цим вузькооким!
- Вибухівку взяли? - Ні. - Одна С4.
- Тільки міна. - Гаразд. Вирушаємо.
Ходімо, швидше!
- Що це? - Бомба "Толбой".
Англійська. З часів війни.
- Ваших людей треба забрати звідси.
- Оце так!
Дідько, я такого ніколи не бачив… - Нічого собі!
- Дивіться.
- Солдати
всіх вбили.
Залишили мертвих для страху.
Біжи додому, хутко.
Годі з нього.
Тут міни скрізь.
Йдіть обережно.
- Все, йдемо. - Куди?
- Вони навіть собак вбили. Їм гаплик!
- Енджені має рацію. - Треба хоча б роздивитися, перевірити.
- Так, перевірити треба. - Перевірити?! Їх там сотня!
- Гей, нам же заплатили!
- Гей, гей, гей!
Заспокойся, охолонь.
- Ми підемо, подивимося що до чого.
І якщо щось не так,
хоч що-небудь - ми йдемо. Домовилися?
- Так.
- Гаразд. - От і добре.
- Куди? - Туди.
Солдати!
Хутко!
- Вб'ємо їх? - Ні. Якщо вони не повернуться, їх будуть шукати. І нам труба.
- Тримай гроші.
- Я ставлю на того, в кінці.
- Навіщо вони це роблять?
- Коли їх почнуть шукати? - Години через три.
- Хто ти, човняре? - Нам треба йти! - Що?!
Нас будуть шукати, тому що ці хлопці не повернуться!
- До дідька їх всіх! Ми повертаємося. Ходімо!
- Гей, гей!
- Хто хоче постріляти?
Вже час.
Було б добре опинитися зараз в іншому місці.
Але це наш обов’язок.
Покликання.
Жити без мети
або померти заради чогось.
Вирішуй.
- А ти вирішив? - Треба йти.
- Скулбой на вишці, у нас п’ятнадцять хвилин.
Переведемо годинник на одинадцять сорок п’ять. Нікого чекати не будемо. Зрозуміло?
Зустрічаємося біля вишки.
- А якщо він туди не видряпається? - Він вилізе будь-куди!
Готові!
- Є!
Пішов!
Мовчи!
Ми йдемо!
Де дівчина?
- Вона там! - Розв’яжи його! А я за нею.
Сюди!
Там двоє у клітці, витягни їх.
- Хутко! Хутко!
- Де Сара? - Замовкни! Хутко!
- Ні!
Ні!
- Ходімо! - Де човняр? - Де Сара?
- П’ятнадцять хвилин вже пройшло! - Ходімо!
- Ще п’ять хвилин! - До дідька!
- Він знав домовленість! - Ми підемо всі разом! Разом!
- Це твій вибір! - Тільки разом з ним!
- Це не Господь врятував твоє життя, а ми!
Вставай!
- Сюди! Пішов!
- Компас маєте?
Навіщо повернувся? - А ти?
До світанку - година!
- Сюди!
- Нога! Нога!
Господи, чорт забирай!
- Мовчи, мовчи, ми витягнемо тебе!
- У нього нога розірвана. - Де провідник?
- Пішов, сволота така! - До дідька! Я пам’ятаю дорогу!
- Ми не дістанемося ріки! - Стули пельку! - Йди до дідька!
- Зніми черевик. - Ні!
Залиште черевик.
Я лікар. Потрібен ніж. - На, тримай.
- Він виживе? - Не знаю. Потрібні ноші. Мерщій!
- Нагору!
- Обережніше! Тримайте!
- Чув?
Вони за нами!
- Повернися! - Що ти робиш? - Так треба!
- Повернися! - Що?
- Йдіть на південний схід до річки. Там чекає човен.
Якщо його немає - спускайтеся берегом.
Я вас знайду.
- А як же ти? - Я розберуся!
- Дай мені міну.
- Вистріли у повітря! - Що?!
- Вистріли у повітря!
Біжи! Біжи!
- Хутчіше!
Я тримаю! - Давай! Давай!
- Біжимо!
Пригнися, пригнися! - Що?
Що таке? Що трапилося?
- Зараз… - Що трапилося?
- Дивися! - Що трапилося?
- Господи…
Господи…
Дідька лисого…
- Боязкі щури! Чортові щури!
Давай, спробуй ще раз, шмарката шльондро!
Спробуй ще раз! Давай!
Дідько! Відвали!
Виродок!
Виродок! - Ми ж нічого не зробили!
- Господи…
Що ж робити?
- Їм вже не допомогти.
- Ні!
- Повстанці!
- Майкле!
Майкле!
Господи! - Все гаразд.
Все гаразд.
- Допоможи.
- Не хвилюйся
Р. Рембо