Сърцето...
За Димящата Жаба. - Благодаря.
Дробът е за Кривият Нос. - Благодаря.
Какаов Лист...
За теб са ушите. - Благодаря.
А за теб, Тъп Кочан...
Топките.
Не отново!
Само искам да ти помогна. - Тогава сам си ги яж!
Не ми трябват. Нито на останалите, нали? - Не.
Разбира се, че не! - Само понякога.
Какво мислиш? - Не!
Не, не!
Колко пъти трябва да ям такова? - Имам осем сестри и един брат.
Баща ми е ял топки от тапир поне десет пъти.
Да му кажа ли?
Съжалявам. Няма да ти помогнат.
Никога ли не си ял? - Дори не знам какъв вкус имат.
И вие ли?
Не сме, ама беше забавно да те гледаме.
Ти си го измислил!
Махнете го от мен!
Усмирете се!
Защо им позволяваш да се държат така с теб?
Бъди смел. Къде ти е честта?
Всичко ти е наред, нали?
Да...
Но не мога да имам деца.
Ще ти кажа нещо...
Но те предупреждавам, че е много могъщо.
За какво говориш? - Листа от соанцо.
Листа от соанцо ли? - От големите тресавища на юг...
Това помогна за десетте ми деца.
Не, чакай!
Трябва да ги втриеш там, долу.
Точно преди да опиташ пак...
И се натрий смело.
Как да ти се отблагодаря? Ако стане, може тя да престане да ме тормози.
Жена ти ли? - Не, майка й.
Старата вещица иска внуци.
Дай малко месо. - Ето ти, на.
Чисто месо.
Смърдящ на топки!
Какво искате?
Аз съм Каменно Небе. Ловувах в тези гори още от малък.
Баща ми е ловувал тук с мен и преди мен.
Ягуарска Лапа е мой син. Той ловува в тази гора с мен.
Ще бъде тук и след като аз умра.
Добър ли бе улова? - Реките тук са богати.
Тази гора е щедра към нас.
Ние искаме само да преминем. - Минете.
Но бъдете тихи.
Да вървим.
Земите ни бяха ограбени.
Търсим нов дом за нов живот.
Земите ви са опустошени?
Да...
Търсим нов дом.
Не мърдай, сине!
Спри се.
Връщаме се в селото!
Не споменавайте никому какво видяхте днес в гората.
Тревожи те нещо.
Така е.
Какво видя днес у тези хора в гората?
Не разбирам.
Страх.
Страх, тлеещ дълбоко в тях.
Всичките ги бе обзел. Видя ли го?
Страхът е болест.
Ще проникне във всеки, който го срещне.
А той вече те безпокои.
Не съм те отгледал за да виждам как живееш в страх.
Изгони го от сърцето си, не го носи в селото ни.
При първите лъчи на Слънцето, ще се съберем със старейшините...
При свещените хълмове на предците ни.
Там ще зовем духвете им за съвет.
Ето къде бил той!
Големият тумбак!
Безполезен е! Не го бива за мъж!
Ти! Да, ти!
Такъв голям и силен, а ни излъга. Излъга ни!
Влизай вътре!
Проклет да си, влизай! - Стара жено, моля те...
Мърдай!
Не вършиш работа! Какво се смеете?!
Дари ме с внук или с друг ще те сменя!
Майко, стига вече.
И не излизай докато не направиш дете!
Даже две! - Какво?!
Близнаци, тлъстако!
Майко! Не можеш ли да се махнеш? Той казва, че не може докато ти си тук.
Захващайте се за работа! - Майко...
Тя си отиде.
Майко, какво ще кажеш да изядем днешния улов на вечеря?
Донесох тапир, а и намерих детенце. Аз казавам - момченце да бъде! Печено!
Тапирът мирише по-добре. Май е по-пресен.
Не, татко. Аз съм, аз съм!
Нека повиси тук момчето, може пък да размислим.
Чакай!
Това е Бягащата Костенурка. Най-големият ни син.
Да, аз съм. Най-големият ви син!
Тогава, целувка за най-големия...
И за най-малкия.
Нека да е тапир за вечеря.
Някой ден, старче! Някой ден вече, когато не ще можеш да ми избягаш!
И Човекът приседнал самотен...
Потопен дълбоко в тъга.
Тогава всички животни се примъкнали до него и му казали:
"Не искаме да те гледаме така тъжен. "
"Поискай от нас каквото и да е. Ще го получиш. "
Човекът казал: "Искам да имам зорък поглед. "
Лешоядът отвърнал: "Ще ти дам моето зрение. "
Човекът пак казал: "Искам да съм силен. "
Ягуарът му рекъл:
"Ще бъдеш силен като мен. "
Тогава човекът поискал: "Желая да узная всички тайни на земята."
Змията надигнала глава: "Аз ще ти ги покажа."
И така всички животни се изредили.
А човекът получил техните дарове.
Станал той и си отишъл.
Тогава бухалът се обърнал към другите животни:
"Сега, след като човекът знае и може толкова много неща,
страх ме обзема."
Еленът му казал: "Сега човекът има всичко, от което се нуждае. "
"И тъгата му ще изчезне. "
Но бухалът му отвърнал: "Не, аз видях празнота у човека."
"Огромна като гладът, който той никога не ще утоли. "
"Затова той е тъжен и ще иска все повече и повече. "
"Той ще граби и граби... "
Докато земята един ден не му рече:
"Нямам какво повече да ти дам... "
Върни се отново при мен...
Върни се...
Синът ми танцува.
Твоят син е щастлив.
Какво искаш?
Бягай!
Щом като си буден вече, ще убиеш ли това куче?
Кучето...
Ставай! Веднага!
Бягайте в гората!
Бягайте и не гледайте назад!
Не, страхувам се! - Гледай ме в очите!
Бъди силна! - Страхувам се!
Бъди силна!
Вържете го!
Татко!
Трябва да помогна на останалите!
Не ни оставяй! - Ще се върна, обещавам!
Не ни оставяй! - Обещавам!
Остани с нас, моля те! - Татко, не си отивай!
Хубава си!
Спри!
Завържете го!
Искам го жив!
Прости ми, татко.
Достатъчно!
Изправете го!
Дръпнете се!
Сине...
Не се страхувай.
Почти...
Това ти е името.
"Почти".
Свършено е с живота ни.
Позор...
Позор!
Страхливци!
Да вървим!
Тръгваме веднага! - Те се връщат!
Ставайте!
Вдигайте се!
Разцепена Скала, не си успял да се наведеш.
Стой мирен.
Можеш ли да виждаш сега?
Да. - Връщай се в редицата.
Елате с нас.
Ставай.
Остави го, Почти.
Казах да станеш!
Ставай, ставай!
Така, така.
Да вървим.
Значи този ти е добър приятел...
Не се тревожи.
Ще се погрижа за тях.
Сега те са мои деца.
Всемилостива Иксчел, майко-богиньо...
Пази ги, моля те, грижи се за тях.
Още една.
Готов ли си?
Чакай, чакай!
Почакай...
Да видим какво ще стане.
Така!
Побързайте!
Дърпайте! Силно!
Успяхте!
Добре се справихте!
Можеш ли да дишаш? Добре.
Чакайте тук.
Какво стана с моя пленник?
Беше мъртъв товар. Едва не отнесе и останалите.
Пуснах го.
Пуснал си го?
Значи сега правим каквото искаш ти, така ли?
Добре, да видим сега.
Повече никого не пускай.
Тръгваме.
Ставай, Почти.
Не искаме да те загубим толкова скоро.
Стани, момче.
Днес ти се доказа, сине.
Достоен си да бъдеш сред нас.
Благодаря ти, татко мой.
Вземи го.
Твой е.
Много животи са отнети с него.
Почини сега.
Спящи братя...
Бащи, майки и жени...
Почувствахте хладината на ранната утрин на този ден.
Но вече не можете да почувствате студа на ноща.
Тя спря да пищи.
Още преди те да се върнат при нас, тя спря.
Видяхме как тя се бори с тях.
Но накрая?
Ако им е позволила...
Богинята на смъртта не знае що е милост към слабите.
Душата й чака твоята в сянката на дървото капок.
Трябва да знам.
Преди да изтече деня, аз ще напусна този свят.
Ще взема със себе си колкото мога повече от тези смрадливи кучета.
И с радост ще посрещна мъките на ада.
Ако не срещна моето Небесно Цвете там...
Дъжд, не падай.
Не виждаш ли, че аз минавам тук?!
Не се приближавайте. Тя е болна.
Назад!
Страхуваш ли се от мен?
И правилно.
Всички вие, които сте нечисти и безчестни.
Искате ли да разберете как ще умрете?
Идва ново, свято време.
Пазете се от мрака на деня.
Пазете се от този, който ще доведе ягуара.
Вижте го как ще се възроди от калта на земята.
Защото онзи, при когото ви заведе, той ще затъмни небето.
Ще заличи земята.
Вас също.
Настъпва края на вашият свят.
А той е сред нас сега.
Денят ще се превърне в нощ...
А Човекът-Ягуар ще ви поведе към гибелта.
Къде ни водят?
Чувал съм старите да разказват за градове от камък.
Какво се случва там? - Не зная.
Но земята вече кърви.
Близо сме.
Спасение!
Прихванала го е смеещата се болест.
Харесва те!
Помогни ми!
Спаси ме...
Умри като мъж!
Добре сте се завърнали! Успяхте ли?
Попитай моя син. - Колко са пленниците?
Пазари се с него.
И му дай добра цена.
Както винаги, можеш да ми вярваш.
Добре.
Колко давате за нея?
Кой ще купи тази жена?
Не, прекалено стара е. - Още може да е полезна.
Може да готви, чисти... - Безполезна баба!
Не я искат.
Върви!
Хайде, отивай.
Настъпиха дните на великите ни страдания!
Жажда мъчи земята!
Голяма напаст порази реколтата ни!
Бичът на болестите е надвиснал над нас!
Казват, че разприте помежду ни са отслабили силите ни.
Душите ни били изпразнени.
Плътта ни е загнила.
О, народе на Слънчевия Знак...
Аз казвам...
Ние сме силни!
Съдбата ни принадлежи!
Обречени сме да бъдем господари на времето!
Да бъдем най-близо до боговете!
О, могъщи Кукулкан!
Яростта ти би пръснала земята в небитието.
Дано те усмирим с това жертвоприношение...
Ще възхвалим славата ти.
За да дадеш благодат на народа ни.
И да се подготвим за завръщането ти.
Воин, безстрашен и смирен!
С твоята кръв ти ще подновиш света от век на век.
Благодарим ти!
Сърцето на Бога!
Върни се при мен.
Братко...
На добър път.
Не.
Не мога да отида.
Не сега...
Хора от племето на Слънчевия Знак, не се бойте!
Ликувайте!
Кукулкан взе своята кръвна дан.
Утолихме жаждата му.
Велики Боже!
Дай ни знак, че си умилостивен! Облей ни пак със светлина!
Какво да правим с пленниците?
Отървете се от тях.
Трябва ми някой да ги довършва.
Ти!
Пуснете ги.
Вие гледайте.
Готов съм!
Там, зад полето, са вашите гори.
Отивайте при тях.
Свободни сте.
Сега бягайте.
Казах да бягате!
Бягайте!
Не е зле.
Твой ред е.
Бягай!
Заспивай.
Спи сега, сине мой.
Болката ще стихне завинаги.
Спи.
Не е минал от тук.
На дърветата е.
Пръснете се. Дръжте очите си отворени нагоре.
Тихо.
Идва право към нас.
Ето там!
Той би се радвал аз да го взема.
Това е лоша поличба.
Всемогъщи Ек Чуах, молим те...
Прости ни посегателството над твоя син - ягуара...
Лоша поличба...
Съвземи се, Четири Листа.
Това бе предсказанието.
Сега ни чака нещо още по-ужасно.
Днес видях как денят се превръща в нощ...
Видях човекът бягащ с ягуара.
Не трябва да му позволим да избяга.
Достатъчно.
Говориш празни думи.
Той бяга, защото го е страх.
Щом го хвана, ще одера кожата му.
И ще го накарам да ме гледа как ще я облека.
Да тръгваме сега.
Стой назад.
Тук!
Лоша поличба...
Край с него.
Помогнете ми, моля...
Висящ Мех...
Погрижи се за него.
Прережи си вените. Така ще бъде по-бързо.
Нека пътят ти да бъде лек.
Дотук с предсказанията.
Не е мъртъв!
Аз съм Ягуарската Лапа!
Син на Каменно Небе!
Баща ми е ловувал тук преди мен.
Името ми е Ягуарската Лапа!
Аз съм ловец!
Това е моята гора!
Синовете ми ще ловуват тук и техните синове след мен също!
Хайде!
Слизаме долу!
Трябва и да заобиколим.
Не бива да ни се измъкне. Не бива...
Ще скочим. Всички.
Аз съм Ягуарската Лапа.
Това е моята гора.
И аз не се страхувам.
Ти се качвай. Аз ще те чакам тук.
Почти...
Спящи прадеди, надарете ме с вашата сила...
Качи се тук горе.
Стой там!
Побързай!
По-бързо!
Какво е това?
Те носят хора.
Да идем ли при тях?
Трябва да се върнем в гората.
Да потърсим ново бъдеще.
Хайде, Бягаща Костенурко...