23.976 Ro
Ce este ?
E un bărbat !
E mort ?
Scrie ceva !
Scrie în continuare !
Scrie ? Ce, e nebun ?
Nu, nu era nebun.
Lucra în mijlocul gloanțelor pentru că nu putea să aștepte.
Lucrarea sa era prea importantă să o lase deoparte.
Trebuia să dea glas voinței spiritului său.
Nu putea irosi nicio secundă.
Ce putea fi așa important încât să-și riște așa viața ?
Ce scria de nu reacționa asemenea oricărui alt om ?
TRACTATUS LOGICO PHILOSOPHICUS.
E opera filosofică majoră a secolului XX.
Acest soldat se chema Ludwig Wittgenstein.
Acest om a stabilit limitele gândirii.
Enigma pe care încerca să o rezolve
era următoarea :
Putem cunoaște adevărul ?
De-a lungul istoriei, toți marii gânditori au căutat o certitudine,
Un enunț irefutabil, ca acela că 2+2 fac 4.
Pentru a ajunge la adevăr, Wittgenstein a apelat la logica matematică.
Ce mijloc mai bun ar fi să obții certitudinea
decât limbajul imuabil eliberat de pasiunea umană ?
A avansat încet, ecuație după ecuație,
în manieră ireproșabilă, până a ajuns la o concluzie terifiantă :
Nu există nicio certitudine în afara matematicilor :
Nu există nicio cale să descoperi vreun adevăr absolut,
niciun argument irefutabil care poate răspunde întrebărilor umanității.
În consecință, filosofia e moartă.
Pentru că acelora despre care nu putem vorbi,
le convine să păstreze tăcerea.
N-o atingeți, vă rog !
E o mașină Enigma !
E doar o copie.
Originalul e la Muzeul Imperial al Războiului, la Londra.
Îmi cer scuze că am intrat, ușa era deschisă.
Normal că e deschisă.
Doar nu vă așteptați să mă ridic să vă deschid și ușa ?
- Sunt... - Martin.
Noul locatar, studentul american, presupun.
Bărbatul care apare în poză alături de dumneavoastră este...
Alan Turing.
Cel care a descifrat codul Enigma.
Mulțumită lui am câștigat războiul.
Bietul de el... a avut parte de o moarte misterioasă.
Un măr otrăvit.
Ca Albă ca Zăpada.
Și bărbatul din stânga ?
Soțul meu, Harry.
Harry Eagleton ? A dezvoltat conceptul dimensiunii fracționale.
Merita Premiul Nobel,
dar îi era oroare de jocurile politicienilor.
Ale politicienilor sau ale oricui altcineva.
Nu a avut niciodată prea mulți prieteni.
Dar avea totuși unul.
Arthur Seldom.
Bietul băiat, stătea toată ziua în casa asta să claseze hârtiile lui Harry.
Uita uneori să mance, lucrând cu orele la ecuațiile lui.
Eagleton îi era coordonator de teză pe subiectul
"Urmărilor logice" în 1976 ?
Văd că v-ați documentat bine.
Știu tot ce se poate ști despre Arthur Seldom.
De fapt, Dnă Eagleton, din cauza sa sunt aici.
Adică, la Oxford.
Cât de bine vă înțeleg...
Seldom este... unic.
Fiecare premiu, fiecare recompensă primită de-a lungul anilor
a fost o mare bucurie pentru mine.
Ai grijă, mamă, secretul tău ar putea fi descoperit.
- Ce secret ? - După moartea tatii, îl voiai drept soț.
Cum îndrăznești ?
A fost mereu ca un frate pentru mine.
Doar pentru că nu putea fi și altceva.
E adevărat că profesorul Seldom e un geniu, dar
există un domeniu unde e un bărbat ca toți ceilalți :
Preferă fetele tinere.
Draga mea, vrei să încetezi o clipă cu răutățile ?
Iartă-mă, mamă.
Nu dați atenție, aveți în față două fete bătrâne.
Mulțumesc, mamă. Frumos din partea ta să ne bagi în aceeași oală.
Scuzați-mă. Sunteți...
Am trimis un fax acum câteva săptămâni pentru a închiria o cameră.
Studentul străin.
Condu-l în camera sa.
Dacă știam, aș fi închiriat un costum.
Sunteți superbă.
Fiica mea susține un concert diseară, asta e tot.
- Un concert ? - Sunt violoncelistă la Cheldonian.
E doar orchestra locală de amatori.
Așa e, suntem departe de Filarmonica din Londra.
Îmi place violoncelul.
Și mie. Poate pentru că doar pe el îl pot strânge în brațe.
Termină, Beth, o să îl sperii.
Mamă !
Pretendenții fiicei mele nu prea stau la coadă. Nu a fost o pradă facilă.
Nu prea ajută nici să ne bată mereu la cap o babă.
Nu-mi pasă de ce nu mă privește.
Mamă, știu că vrei doar să mă aperi.
Desigur.
Mama are o teorie : dacă un bărbat nu a luptat în Al doilea Război Mondial,
nu este de încredere.
Crede că sunt nebună.
Dar știe că am dreptate.
Naziștii schimbau funcționarea mașinii în fiecare zi
modificând codul. Trebuia redescifrat.
Nu existau calculatoare pe atunci.
Toate calculele se făceau de mână.
Trebuie să fi fost foarte tânără.
Trebuie să plec.
Jucăm o partidă de Scrabble ?
Iată, e sala dv. de studiu.
Cred că o găsiți convenabilă.
Este perfectă.
Ar trebui să vă gândiți la un profesor coordonator.
Nu mă pot gândi decât la unul anume :
Arthur Seldom.
Părinții dumneavoastră ?
Da.
Foarte "americani". Sunt lângă o plajă ?
Nici vorbă. Sunt în deșertul Arizona.
În spatele lor, e casa mea.
Adevărat ? Încântător.
Foarte bine. Toate sălile de studiu se împart,
colegul dv. este tot un student străin.
Cred că ne vom înțelege foarte bine.
Dar... desigur știți că Profesorul Seldom nu se mai ocupă decât de cercetare.
Știu, dar mi s-a zis că mi-ar putea coordona lucrarea de doctorat.
Cine v-a spus asta ?
Am primit un fax.
Poftiți.
Înțeleg...
Dar mă tem că dna Kiman a fost prea optimistă... Nu mai lucrează aici.
Dar trebuie să existe vreo cale.
Aș putea vorbi cu Profesorul Seldom.
Puteți vorbi cu cine vreți, desigur.
Dar vă avertizez, Prof. Seldom nu apreciază acest gen de "spontaneitate".
Urmați-mi sfatul,
priviți lucrurile puțin mai realist,
veți găsi coordonatori excelenți printre profesorii noștri,
care vor înțelege perfect natura lucrării dv.
- Joacă bine, peretele ăsta. - Foarte bine.
Dar în orașul ăsta poți vorbi doar cu pereții.
Scuze, simt nevoia să mă descarc.
În orice caz, peretele e practic pentru matematică.
Ah, asta...
E pentru a înlocui 15 ani de antrenament.
Încerc să calculez unde trebuie să mă aflu
în funcție de unghiul față de perete și înălțimea de la care voi lovi.
E mai ușor.
Privește.
Vezi ?
Funcționează.
Și ce s-ar întâmpla dacă ai juca având un adversar ?
Ar fi mai multe variabile,
dar aș putea măcar calcula traiectoria...
Desigur.
Trebuie să îmi refac toate calculele.
Mulțumesc pentru meci.
Preferi să te descarci singur sau vrei să o facem în doi ?
Miercuri, la aceeași oră ?
Voi veni.
Adu o rachetă de squash, va fi mai ușor.
Bine.
Văd că nu ți-a luat mult să deprinzi obiceiurile locale.
Fac tot ce pot.
Poate îți va superviza ea teza, dacă Arthur nu o va face.
Nu are nicio legătură.
Nu. Și dacă crezi că mama va vorbi cu el pentru tine, te înșeli.
Nu cred absolut nimic.
Vrei să cred că ai ales casa asta dintr-o întâmplare ?
Nu, nu din întâmplare.
Nimic nu are loc la întâmplare.
Voiam să o cunosc pe mama ta, e adevărat,
dar niciodată cu intenția de a mă folosi de ea.
Nu trebuie să te scuzi.
Admir oamenii care obțin ceea ce vor.
Aș vrea să fiu mai mult ca tine.
Nu ratezi mare lucru, crede-mă.
Crezi ? Vii dintr-o țară străină,
nu cunoști pe nimeni și abia ajuns deja îți găsești o prietenă.
Cu tine, sunt deja două.
Sau măcar asta credeam până acum.
Nu e doar asta.
Ești vesel,
ești fericit, se vede pe fața ta.
Încerc să fiu.
Cum reușești ?
E ușor. Ajunge să înoți în sensul curentului.
Și dacă acest curent e greșit ?
Prefer să greșesc, decât să nu fac nimic.
Să mă înșel, decât să omit ceva.
Și reușesc.
Ar trebui să încerci și tu asta.
O clipă !
M-am gândit că asta te-ar putea interesa :
Seldom ține o conferință despre
ultima lui carte, la Colegiul Melton, pe data de 24.
Asta e șansa ta !
Nu există nicio metodă de a descoperi un adevăr absolut,
niciun argument irefutabil care să răspundă întrebărilor umanității.
În consecință, filosofia e moartă.
Deoarece acelora despre care nu putem vorbi
le convine să păstreze tăcerea.
Se pare că cineva dorește să rupă tăcerea.
Nu sunteți de acord cu opinia lui Wittgenstein ?
Asta înseamnă ori că ați găsit o contradicție în argumentația din "Tractatus"
ori că aveți să ne împărtășiți un adevăr absolut.
Cred în numărul PI.
Poftim ? Nu am înțeles.
În ce ați zis că credeți ?
În numărul PI, în Numărul de aur și în Șirul lui Fibonacci.
Natura este, prin esență, matematică.
Există un sens ascuns în spatele realității.
Lucrurile au un model, un plan, un șir logic.
Până și fulgul de nea este structurat pe o bază numerică
prin urmare, dacă ajungem să înțelegem sensul ascuns al numerelor,
vom cunoaște și sensul secret al realității.
Impresionant.
Dacă pot traduce totul într-un limbaj inteligibil,
ne aflăm în fața unei noi apărări entuziaste a matematicii
în care numerele ar fi concepte preexistente în realitate.
Nu este vreo idee nouă.
Ființa umană, incapabilă să împace spiritul și materia,
a încercat să atribuie un fel de materialitate ideilor
pentru că nu poate accepta că noțiunea de "abstracție pură" nu există decât în gândire.
Frumusețea și armonia unui fulg de nea.
Ce încântător !
Fluturele care dă din aripi și cauzează un uragan la capătul lumii.
Cochetăm cu fluturele ăsta de secole întregi
și cine-a fost capabil să prezică măcar vreun uragan ?
Nimeni !
Spuneți-mi un lucru :
Unde se află frumusețea și armonia în cancer ?
Ce îl face să devină metastază și să distrugă toate celulele din organismul sănătos ?
Știe cineva ?
Nu...
Pentru că preferăm să ne gândim la fulgi de nea și la fluturi
decât la durere...
La război...
sau la cartea asta.
De ce ?
Pentru că avem nevoie să credem că viața chiar are un sens.
Că orice lucru e guvernat de logică și nu de întâmplare.
Dacă știm că după 2 vine 4 și apoi 6, suntem liniștiți
pentru că suntem siguri că urmează 8, pentru că putem să o prevedem.
Nu suntem în mâinile destinului.
Doar că, din păcate...
asta nu are nimic de-a face cu adevărul.
Nu credeți ?
Asta... nu e decât teamă.
E foarte trist.
Dar așa stau lucrurile.
Tu trebuie să fii Martin.
În sfârșit, ne cunoaștem.
Dar... nu înțeleg, pleci ?
Da, plec.
M-am înșelat cu totul.
Lucrurile nu au ieșit cum voiai ?
Da, așa este.
Sper că decizia ta nu are legătură cu Prof. Seldom.
Veștile circulă repede, la Oxford.
E doar un orășel plin de bârfe.
Dar cred că te înșeli în privința "marelui înțelept".
Acum nu mai încearcă decât să-și vândă cărțile.
- Ca toți proștii ăștia ! - Ești unul din fanii lui ?
Îi țin poza în cameră.
Și pe tine te-a respins ?
M-a dat afară în șuturi când i-am cerut ajutor
așa că nu vreau să mai am nimic de-a face cu el sau cu cărțile lui.
Prefer "Reader's Digest".
- Bună ziua. - V-am primit cartea.
- Rahat ! - Ce cauți aici ?
Aici locuiesc. Dv. ce căutați aici ?
Îmi vizitez o veche prietenă.
- Scuze pentru azi-dimineață. - Nu e nevoie, mereu mă ambalez în fața publicului.
De fapt, încercam să vă atrag atenția.
Ai reușit.
24 septembrie, 1993,
inspector Peterson de la comisariatul din Oxford,
ancheta asupra uciderii doamnei Julia Eagleton.
După raport, dv. și profesorul Arthur Seldom
ați descoperit cadavrul în același timp.
Așa este, am intrat împreună.
- Sunteți elevul Prof. Seldom ? - Nu.
- Lucrați pentru el ? - Nu.
- Puteți să-mi spuneți ce făceați împreună ? - Nu.
Nu știu nimic.
M-am mirat să îl găsesc acolo.
- Deci e o pură coincidență ? - Totul pare să indice asta.
- Și îl vedeați întâia oară pe Prof. Seldom ? - Nu chiar.
Am fost la conferință susținută de el dimineață.
I-am pus câteva întrebări.
- Ce fel de întrebări ? - Matematice.
Nu m-am dus din întâmplare la Dna. Eagleton în această după-amiază.
- Am fost anunțat de asasin. - Ați fost anunțat de asasin ?
Da. Am primit o notă în timpul conferinței.
Ce scria ?
O singură propoziție.
"Primul din serie" scris cu litere mari,
dedesubt cu adresa Dnei Eagleton, împreună cu ora.
Pot să îl văd ?
Nu.
De ce ?
Pentru că l-am aruncat.
Ați aruncat o astfel de probă capitală ?
Să vă explic :
la conferință, am dat câteva autografe apoi m-am întors spre casă.
Abia atunci mi-am dat seama că adresa de pe notă
îmi era cunoscută.
Dar nicio clipă nu mi-a trecut prin cap...
că se poate întâmpla așa ceva.
Și, desigur, am ajuns prea târziu.
- Ar trebui să chemăm poliția. - Ai dreptate.
Cheamă-i.
999.
Alo ? Sun pentru a semnala un deces.
E o doamnă în vârstă.
Mulțumesc.
Ce s-a întâmplat ?
Nu știu...
Ar trebui să plecați, nu atingeți nimic, nu trebuia să ating nici telefonul.
Încearcă să ții minte tot ce vezi.
E foarte prețios.
Juca Scrabble când s-a întâmplat.
- Putea juca singură ? - Da, dar are două perne lângă ea.
Credeți că a fost asasinată ?
Nu văd vreo alternativă.
Cel care a făcut asta voia să o sufoce cu perna când dormea.
Probabil s-a trezit și s-a luptat.
Probabil a apăsat mai tare, cu ambele mâini, rupându-i nasul, de unde sângele.
Sau poate o femeie a apăsat cu genunchiul.
Când ucigașul a văzut sângele, a aruncat perna
și nu s-a mai obosit să pună totul la loc.
Fără îndoială, din pricina fricii.
Cartea pe care îmi bazam conferința
compară seriile logice cu crimele în serie.
Și de la publicare am primit zeci de scrisori absurde,
iată de ce nu am dat importanță acelei note.
Sigur ați distrus-o ?
- Nu, am aruncat-o pe stradă. - Unde ?
Pe undeva, către teatrul Cheldonian.
Du-te să vezi, poate mai e acolo.
- Gunoierii sigur au trecut deja. - O căutăm la groapă dacă trebuie.
Mai există ceva, orice, care să vă fi atras atenția ?
Sub text, era desenat un cerc.
Un cerc perfect.
Negru.
Cam... de mărimea aceasta...
Aș zice.
Un cerc.
- Ca o semnătură. - Nu, sunt aproape sigur că e un simbol.
"Primul element dintr-un șir logic".
Scuzați-mi ignoranța,
probabil am lipsit de la orele când se studiau șirurile logice.
Un șir logic reprezintă un grup de elemente înlănțuite după o regulă prestabilită.
Poate fi 1, 2, 3, 4... sau numerele pare : 2, 4, 6, 8...
sau șirul lui Fibonacci, desigur.
Fibonacci ?
Un matematician din secolul XII.
Fiecare element e suma celor două elemente care îl precedă.
1, 1, 2, 3, 5, 8, 13...
Încă nu văd legătura între crimă și aceste... șiruri.
În cartea mea, avansez ipoteza
că în lume crimele nu sunt comise niciodată cu motivație intelectuală.
În general, căile criminalilor în serie
sunt mai rudimentare, monotone, repetitive.
Au o explicație psihologică, nu logică.
Credeți că ucigașul ar ucide ca să vă demonstreze ceva ?
Da, e trist, dar cred că așa este.
Criminalul vrea să-mi arate că mă înșel,
că e mai inteligent ca mine și că mă poate învinge la propriul joc.
Probabil a aflat că sunt prieten cu dna Eagleton
și a decis să înceapă cu ea.
Și cum vă explicați acest cerc ?
Cercul e un bun început pentru un șir logic, e indeterminat, poate însemna orice.
Deci credeți că această crimă va fi urmată de o alta.
Așa mă tem.
Și dacă nu descoperim repede cine este,
ar putea să fie și altele.
O mică modificare, vă rog, de la a doua măsură...
Știam că urma să moară în curând.
Dar nu așa.
Medicii îi mai dăduseră șase luni de viață.
În urmă cu cinci ani. Mulțumită îngrijirilor lui Beth,
a câștigat încă puțină viață. Un cadou din Ceruri.
Poate de asta a ales-o criminalul.
Cum adică ?
Dacă vrea să facă o demonstrație intelectuală, crimele în sine nu-l interesează,
poate că scopul lui e să facă cât mai puțin rău posibil.
A ales un muribund. Știa că dna Eagleton era sub tratament.
La spital se cunoștea condiția ei.
Poate a aflat de acolo și a făcut din ea victima perfectă.
Continuă...
Dacă nu îi spărgea nasul, moartea ei ar fi părut naturală.
Și doar dv. ați fi știut ce s-a întâmplat.
- Poliția nu ar fi aflat nimic. - Ar fi rămas o răfuială personală.
O crimă care aproape că nu e crimă.
E o ipoteză valabilă.
Apoi ce va mai face ?
Presupun că va fi mai prudent.
Va trebui să comită altă crimă care aproape nu va fi crimă.
O crimă imperceptibilă.
Scuză-mă.
Vă rog...
dacă se poate, aș vrea să îi dau eu d-rei Eagleton vestea cea proastă.
Mulțumesc.
Aveți un și bemol și un do diez.
Ați înțeles ? De la capăt.
De la a doua măsură, do și bemol, do diez.
- E aceeași măsură ? - Nu, nu.
Aveam un și, do diez și do bemol.
Foarte bine, luăm o pauză.
Polițiștii mi-au zis că tu ai găsit cadavrul.
Îmi cer iertare, mi-au cerut să-mi amintesc fiecare detaliu.
Nu e nimic, înțeleg.
Cred că a fost oribil să treci prin asta.
Ore de interogatoriu...
Dar e normal, deoarece sunt suspectul numărul unu.
- Ți-au zis asta ? - Nu.
Nu era nevoie.
Nu trebuie să fii inspector să-ți dai seama cine avea de câștigat.
Dar te-ai ocupat de ea ani întregi, mi-a spus Seldom.
Cinci ani.
Cinci ani am așteptat să moară în sfârșit.
Iartă-mi cruzimea, dar îmi doream cu adevărat să se sfârșească totul.
Știi cât de oribil să te trezești dimineața întrebându-te când vei avea o viață a ta ?
Nu o puteam părăsi, era mama mea.
Avea cancer, nu mai trebuia să trăiască decât câteva luni.
Îți dorești ca cel de care ai grijă să moară, știind că ai gânduri monstruoase.
Când îți vin astfel de idei, ești îngrozit.
Și ai vrea să o lași în urmă.
Nu-ți fă griji.
Seldom a fost prevenit de ce urma să se întâmple
și a amenințat că o va face din nou.
- Dar cine ? - Nimeni nu știe.
M-au dus la morgă să fac recunoașterea cadavrului.
- Avea încă ochii deschiși. - Nu te mai gândi.
Nu o să pot dormi sus, în seara asta.
Mă lași să rămân cu tine ?
- Îmi pare rău. - N-ai de ce. Nu e nimic.
Nu știu ce crezi despre mine, mi-e așa rușine...
Nu pleca !
Felicitări ! Numele tău e pe prima pagină, lângă al lui Seldon.
Ai ucis bătrâna ca să te faci remarcat, nu-i așa ?
Nu pleca așa repede !
Amicul tău are noroc. Moartea îl urmărește dar nu-l lovește niciodată.
Nu știai ?
În urmă cu 30 de ani, erau patru în mașină.
Despre ce vorbești ?
Soțul dnei Eagleton și soția lui Seldon au fost uciși.
Ghici cine conducea. Acum bătrâna e moartă.
Trei s-au dus. A mai rămas unul.
Ea e dra. Rose. E în camera de zi.
Știm că crima a avut loc în acea cameră
și că victima a fost ucisă cu o pernă.
Cum nu avem perna, ne vom folosi de acest mic pumnal.
O să zic că dra. Rose e criminalul din cameră și are un pumnal.
Ce îți spune asta ?
Că nu am învățat asta la cursuri.
Jocul ăsta li se recomandă cadeților de la Academia de Poliție.
Beth pare suspecta principală.
Dar poliția are toate elementele.
Uitam că am în față campionul logicii universale.
Poliția consideră că se poate demonstra adevărul.
Plecând de la axiome și folosind logica, vor ajunge la o confuzie validă, nu-i așa ?
La fel de sigur că azi e miercuri.
Și dacă ți-aș zice : toți englezii sunt mincinoși.
E adevărat, fals, sau imposibil de dovedit ?
E adevărat, anumite enunțuri matematice nu pot fi dovedite ori contrazise plecând de la axiome,
fiind enunțuri absurde.
Exact. Teorema de incompletitudine a lui Goedel.
Deci chiar și în lumea perfecțiunii matematice există lucruri ce nu pot fi dovedite niciodată.
Dar nu este cazul și aici.
E o imensă ruptură.
Există o prăpastie între ce e adevărat și ce e demonstrabil.
Poți cunoaște toate faptele, e suficient ca unul să le contrazică să se schimbe tot.
Chiar dacă știm că fapta a avut loc în camera de zi,
cu pumnalul și că Dra. Rose era acolo în momentul crimei
și amprentele ei sunt pe pumnal,
nu vom putea niciodată afirma cu certitudine absolută că ea a comis crima.
Încetați, suntem siguri 99%!
Asta nu e certitudine absolută, ci o opinie !
Am putea avea certitudinea absolută dacă am avea un martor ocular fiabil,
sau dacă am fi văzut cu ochii noștri. Eu cred în ce văd.
Fără comentarii.
Lucrurile sunt sub nasul nostru.
Pavajul ăsta pe care îl țin există, doar n-o să-i negați existența.
Heisenberg nu era așa de sigur.
Fizicianul ?
A lucrat la bomba atomică pentru naziști, dar nu asta e ideea.
E un examen ? Principiul incertitudinii lui Heisenberg.
Poftim. Dra Rose e acum un electron.
Și o privești prin gaura cheii sau printr-un accelerator de particule.
Și sub ochii tăi, dra. Rose și-a schimbat înfățișarea
sau locul.
Doar pentru că o observai, și-a schimbat starea atomică, ce zici de asta ?
Nu încercați să mă zăpăciți. Beth nu e electron și nici Dna. Eagleton.
Crezi că o anchetă polițienească e mai de încredere decât fizica sau matematica ?
Când probele sunt irefutabile.
Pentru Dumnezeu, nu încetați o clipă ?
Din păcate, poliția nu a găsit nota.
Acum nu avem nici o probă materială.
Dacă acest psihopat se sperie și decide să nu mai ucidă niciodată,
Beth va fi declarată vinovată.
Pot să aflu pe cine te răzbuni de data asta ?
- Pe mine însumi. - Am citit articolul din ziar.
- Nu ești vinovat. - Cel mai rău, în povestea asta
și foarte jenant,
e că mulțumită morții acestei femei, am luat masa cu Arthur Seldom.
Înainte, nici nu știa că existam.
Iar acum...
Îmi pare rău de ce s-a întâmplat, dar...
în același timp, deși e o prostie,
mă simt mai fericit ca niciodată.
Niciodată nu m-am mai distrat așa de bine.
O oră cu Seldom valorează cât o viață cu oricine altcineva.
Înainte de orice, contează sinceritatea.
Bineînțeles.
Petrece o oră cu mine.
Vrei să bei ceva ?
- Nu. - Cu atât mai bine.
- Ce e ? - Păi... scuză-mă...
- Seldom ? - E ciudat că și tu i-ai citit cartea.
- O infirmieră interesată de matematică ? - Nu chiar.
Mă interesa autorul.
- Îl cunoști pe Seldom ? - Desigur, îl văd în fiecare zi.
Ce ?
Își vizitează un prieten, la spital.
Care este în faza terminală.
Într-o zi, am discutat..
Și ce ?
Și el mi-a oferit cartea.
- Asta e tot ? - Ești gelos ?
Ți-ar putea fi tată... chiar bunic !
Îmi plac romanele polițiste.
Într-o zi i-am dat câteva cărți și el mi-a dat-o pe a lui.
- E o crimă ? - Nu, desigur că nu.
Vrei să nu te mai gândești la el ?
- Te rog... - Nu pricep de ce nu mi-ai zis imediat.
Vrei să știi numele tuturor celor care au fost aici ?
- Nu. - Atunci ?
Ziarele sunt pline de minciuni.
Știați asta ?
Nu, îl citesc ca să treacă timpul.
- Ați citit Biblia ? - Nu în întregime.
Isus a a murit pe cruce și a înviat în a treia zi.
Sau așa zic ei.
A mâncat pește și a vorbit cu Petru, nimic altceva.
40 de zile...
Cred că putea ca dracu.
Așteptați.
Iisus era un terorist.
Toată viața lui - revoluționarul care a gonit negustorii din curtea Templului.
Știți de ce a revenit ?
Nu. Teoretic...
Iisus a revenit la viață pentru a se răzbuna pe cei care l-au ucis.
Ca într-un film de groază.
Nu trebuia să spun asta.
Nu e interesant.
Puteți merge, fiica dv. vă așteaptă.
Foarte bine.
Ce cauți aici ?
Voiam neapărat să te văd.
Asta e tot. Te deranjează ?
Minți.
- De unde știi ? - Nu știam, până acum.
Ai venit să-l vezi pe prietenul lui Seldom ?
Asta aveai în cap de când ți-am spus de el.
Și cum o să-ți explici prezența ?
Îi voi spune că am venit să te văd pe tine.
Ce nebun ești !
Cine era omul ăla, e nebun ?
Și tu ai înnebuni dacă fiica ta ar avea nevoie de transplant și nu ai găsi donator.
Și nimeni care să te ajute, nici din familie.
Îl înțeleg mai bine acum...
Știi, se gândea la sinucidere.
Ca să îi doneze plămânul.
- E ridicol ! - Să îți dai viața pentru cineva iubit ?
Îl cheamă Kalman.
E unul dintre cei mai buni studenți ai mei.
Era rapid în concluzii, clar în expuneri.
Ieșea primul în testele de inteligență, așa că l-am inițiat în studiul seriilor logice.
Era meticulos până la obsesie,
corecta singur testele, unul câte unul
și a descoperit un fenomen foarte curios.
Majoritatea testelor erau perfecte, altele aveau niște erori,
dar exista și un al treilea grup,
în care răspunsurile erau absurde, neconclusive, hazardate.
Răspunsuri ale unui nebun.
Kalman a vorbit cu elevii din a treia categorie.
Răspunsurile pe care le considerase absurde,
erau de fapt soluții posibile și perfect valabile
pentru continuarea seriei.
Dar cu o justificare infinit mai complexă.
Inteligența elevilor depășea soluțiile simple și avea implicații mai largi.
Și atunci a trebuit să îi dau vestea cea proastă.
Paradoxul lui Wittgenstein.
Despre regulile finite.
Kalman a descoperit prin practică ce Wittgenstein demonstrase cu decenii înainte.
Seria 2-4-8 poate fi urmată de 16 dar
și de un 10.
Sau de 7004.
E mereu posibil să găsești o regulă, o justificare
care permite ca o serie să fie urmată de orice număr,
aceasta depinde doar de complexitatea regulii.
A înțeles dintr-o dată că nu se mai poate încrede nici în șirul de doi.
Viața sa a fost prinsă într-un vârtej de cifre fără sens.
În mod normal, suntem conduși de anumiți indici înscriși în creier
care ne împiedică să părăsim calea
și să ajungem la fel de departe ca aceia care pot gândi fără limite.
Kalman însă a apucat-o pe un drum străin.
A început să facă teste în azilele de nebuni, pe pacienți lobotomizați.
Existau similarități marcante între răspunsurile lor
și rezultatele testelor elevilor supradotați.
Se afla în fața unei gândiri pure, fără indici,
dar era incapabil să o înțeleagă.
Propriul său creier îl împiedica.
Vedea totul din exterior.
Ca să înțeleagă simbolurile, trebuia să vadă din interior.
Nu exista decât o cale
să renunțe la indicii supresori.
Poate părea grotesc, dar nu și pentru cineva cu cancer în fază terminală.
Oasele îi putrezeau ca lemnul infestat de viermi.
Singurul tratament posibil era amputarea membrelor sale.
Unul câte unul.
Era euforic. Râdea ca cineva pe punctul de face o descoperire incredibilă
și nu își poate reține fericirea.
În acea zi am înțeles că prietenul meu înnebunise complet.
Voia să se lobotomizeze.
Singura lui problemă era ca daunele cerebrale să nu fie prea importante.
Trebuia să perforeze craniul și atinge creierul cu un fel de mic cârlig.
Mi-a cerut ajutorul și l-am refuzat.
Dar i-am promis că voi colecta mesajele pe care mi le va transmite de pe partea cealaltă.
A folosit un pistol de cuie.
Ce a scris ?
Semnele devin din ce în ce mai ilizibile.
De atâția ani nu a desenat nici simbol logic nici matematic.
- Atunci ce scrie ? - Patru litere, rescrise tot timpul.
Prenumele unei femei.
Unde ai fost ieri seară ?
Beth ? Ce faci aici ?
Te-am așteptat toată noaptea.
- Iartă-mă, am ieșit... - Credeam că simți ceva pentru mine.
În afară de milă.
- Dar mă înșelam. - Sigur că simt ceva, suntem prieteni...
- Aș vrea să te ajut, dar... - Suntem prieteni ?
Ai vrea să mă ajuți ? E mai rău decât să-mi spui că te dezgust !
Nu mă atinge !
Cu cât ești mai drăguț cu mine, cu atât sunt mai umilită.
Beth, nu am vrut niciodată să te umilesc.
Atunci tratează-mă ca pe o femeie, toți mă tratați ca pe o fetiță.
- Nu e momentul... - Ba momentul e foarte bine ales, Martin !
Ce este ? Ți-e rușine să fii văzut cu mine ?
Nicio grijă, sunt mama lui. Am venit să văd dacă-și face temele !
Beth, așteaptă !
Ți-ai găsit criminalul ?
- Alo ? - Lorna, sunt eu, Martin.
- Ce a pățit prietenul lui Seldom ? - Kalman ?
- De ce ? - A fost ucis la 14.15.
Nu, așteaptă o clipă.
Îmi pare rău, Sherlock, dar e încă în viață.
- Sigur ? - Da, îl am în fața ochilor.
Atunci cine a fost ucis, dacă nu el ?
Am fi considerat că e moarte naturală dacă nu descopeream acest detaliu.
O injecție intravenoasă
care nu făcea parte din tratamentul său.
- Ce fel de otravă i s-a administrat ? - Nu știm, trebuie așteptată autopsia.
Oră morții e exact cea de pe notă : 14.15, e scris pe eticheta lui.
Unde au găsit cadavrul ?
În camera lui, apoi a fost adus aici.
Toți cei de aici au murit în cursul ultimelor ore ?
Nu e surprinzător, sunt doar pacienți în fază terminală.
Sunt mai multe decese pe zi, după supraveghetorul pe etaj.
Trebuie să-mi cunoască obiceiurile,
dar dacă voia să mă facă să sufăr, l-ar fi ucis pe Kalman.
Dar v-a văzut intrând în cameră și nu știa care vă este prietenul.
Acest om era în fază terminală, trăgea să moară.
O crimă care n-ar fi fost niciodată descoperită.
Încă o crimă imperceptibilă.
Aș putea afla despre ce vorbiți, domnilor ?
Al doilea simbol dă indicii despre cum trebuie citită întreaga secvență
poate e o reprezentare figurativă semantică sau sintaxică - cum ar fi figurile geometrice.
Puteți să-mi traduceți asta ?
Profesorul vrea să spună că semnele pot reprezenta obiecte din lumea reală.
Sau poate nu reprezintă absolut nimic.
Pot fi abstracte, precum formulele geometrice.
Al doilea simbol e dificil deoarece admite ambele chei de lectură.
Poate e o figură simetrică sau e pur și simplu... un pește.
Supă... pește... desert !
Martin, puțin respect pentru inspector, te rog.
Nu trebuie să pierdem din vedere nicio posibilitate.
Lăsați-mă să vă propun o altă enigmă.
Care este al patrulea simbol
din această altă serie ?
- N-am idee. - Și dv. ați lipsit de la acel curs ?
E vorba doar să știți cum să priviți.
Soluția e foarte simplă. Se cheamă "șirul idiotului".
- Cel ce nu găsește... - Mulțumim, profesore, am prins mesajul.
Oricum, eu cred că simbolurile se referă mai degrabă la matematică decât la gastronomie.
Credeți că e matematician ?
E posibil. Cineva care caută o formă de recunoaștere.
Sau care nu e matematician, dar visează să fie.
- Un student ? - E puțin probabil.
Ați putea deplasa sub-locotenentul, Martin ?
Ne puteți spune care poate fi al treilea simbol ?
Nu, sunt prea multe posibilități.
Ne testează, nu vreau să mă înșel.
Să vedem dacă am înțeles bine.
Trebuie să așteptăm să ucidă din nou pentru că nu reușim să descifrăm nenorocita de enigmă !
E o situație delicată, nu-i așa ?
- Bună seara, domnule. - Bună seara.
O seară bună și dv.
- Seldom ? - Martin ?
- De ce mă urmăriți ? - Nu urmăresc pe nimeni, cu atât mai puțin pe tine.
Atunci ce căutați aici ?
Mă duc la restaurant. Îmi dai voie să merg la cină, nu ?
- Acolo merg și eu. - Dar e absurd.
Scuză-mă, trebuie să-ți spun că va veni și Arthur.
"Scuză-mă" ? Dar eu sunt contrariat de prezența acestui neisprăvit !
- "Neisprăvit" ? - Ai un simț al umorului deplorabil, Martin.
Ești prea serios pentru vârsta ta.
A sunat la spital și mi s-a părut mai logic să vă informez pe amândoi.
Nicio grijă, nu-mi pasă că e aici.
- Nu sunt ofensat. - Oricum nu ți-aș spune de aș fi.
Doi băieței care se ceartă pe bomboane.
- Și tu ești bomboana ? - Nu, sunt infirmiera care vă va bate la fund !
Cu plăcere !
Am vorbit cu legistul care a făcut autopsia.
- Și ? - Nimic.
Nicio urmă de substanță toxică.
Sau e vreo otravă necunoscută.
Aer, poate ?
Lăsați-o să vorbească, mulțumesc.
Are dreptate, ar fi de mirare.
Dacă i s-ar fi injectat aer, s-ar fi observat la autopsie.
După legist, mai există posibilitatea unei substanțe extrase dintr-o ciupercă otrăvitoare.
"Amanita muscaria".
Niciun reactiv nu o poate detecta.
E un fel de secret profesional în lumea legiștilor.
- Atunci tu de ce știi ? - Lorna se pricepe să afle ce o interesează.
Camera sa este literalmente tapetată de romane polițiste.
Dar cred că ai văzut singur.
Într-adevăr.
Dar mă mir că nu ai furat mai multe informații de la Martin.
Martin e de treabă. Știe că nu trebuie să spună ce i-ați zis tu și inspectorul.
Are și motive să nu-ți spună. Până la urmă, ești pe lista suspecților.
- Poftim ? - Da, nu fi așa surprinsă.
Cele două crime se leagă de spital. Puteai intra în cameră să-i administrezi
substanța de care, în mod curios, doar tu și niște medici legiști păreți a ști.
E ridicol, ea nu are motiv.
Din vastul munte de lucruri pe care mai trebuie să le înveți, Martin,
face parte și această pantă, foarte alunecoasă.
Ai mare grijă.
Nu te sfătuiesc, Arthur.
Să zicem că relația noastră a depășit aspectul pur intelectual
și când s-a terminat, Lorna nu a acceptat-o prea bine.
Dacă nu taci, o să te ucid !
Vezi ?
Are sau nu motiv ?
Ești odios ! Îți place să te joci cu oamenii !
Și acum înțelegi.
Orice afirmație e valabilă într-un șir când găsești o nouă regulă care să o justifice.
Avem o inimă pe linie, apoi un opt...
acum găsește-mi al patrulea simbol.
Bravo, tinere, nu ești complet idiot.
1, 2, 3, 4.
- Era ușoară. - Șirul ucigașului e infinit mai complex.
Dați-mi al treilea simbol.
Un cerc, un pește... care e al treilea ?
Îmi pare rău, nu îți voi spune nimic.
De ce, nu aveți încredere ?
Ba da, dar dacă îți spun, nu vei mai gândi singur.
Poate vei avea o idee mai bună decât a mea.
Nu, văd că este altceva la mijloc.
Puteați să le spuneți polițiștilor.
I-ar fi ajutat în anchetă.
Am un motiv bun să nu o fac.
- Sunt mort de frică. - Vă e frică ?
Bineînțeles, toată povestea asta mă îngrozește.
Ne jucăm cu simboluri și enigme, dar în spatele lor stă o lume reală,
înțelegi ? Sunt în joc vieți de oameni.
Dacă greșim o ecuație, o ștergem, nu contează,
dar când viața e în joc...
nu mai e cale de întoarcere.
În viața reală, orice decizie, cât de mică, are consecințe ireversibile.
Sau măcar asta m-a învățat pe mine viața.
Ești foarte tânăr.
Eu deja am plătit scump propriile erori.
Ia asta.
- Ce este ? - E al treilea simbol al seriei.
Poți accepta soluția sau căuta o alta, cu argumente, dovedind că nu ești idiot.
Mulțumesc, tuturor. Am terminat.
Mulțumesc.
- Mă bucur să te revăd ! - A fost grandios.
- Așteaptă să vezi artificiile și punerea în scenă ! - Aici ?
Nu, acum nu e decât o repetiție pentru concertul Guy Fawkes.
Doar nu ai uitat, pe 5 noiembrie ?
Ba da, îmi pare rău, am uitat.
Și va fi ultimul concert. Ți-am urmat sfatul : plec departe de aici.
Acest minunat oraș poate fi sufocant.
E lugubru. Vreau să merg undeva unde e lumină : în Spania,
sau în America de Sud.
Beth, aș vrea să-mi cer scuze pentru ce s-a întâmplat.
E vina mea. Aveam nevoie de un sprijin,
de afecțiune, tu mi le-ai oferit și eu am stricat tot.
Treceai printr-un moment dificil, înțeleg asta.
- Ești drăguț. Vii la concert ? - Voi veni.
Martin... trebuie să îți mai spun ceva.
Am vorbit cu Peterson și probabil am spus mai multe decât trebuia.
Cum adică ?
A început să-mi pună întrebări legate de tine.
De mine ?
Voia să știe de ce anume ai ales casa mea.
- Ce i-ai spus ? - Adevărul.
Că ești obsedat de orice e legat de Seldom.
- I-ai zis asta ? - Nu e grav.
Doar n-o să spui că nu ești obsedat de el...
Ce tot spui ?
M-a întrebat și dacă... se petrece ceva... între noi doi.
- Și ce i-ai zis ? - Ce s-a întâmplat.
- Dar nu a fost nimic ! - Asta i-am zis și eu, că nu a fost nimic.
Foarte bine, dar puteai să nu îi spui nimic.
Știu... de cum i-am zis am regretat.
Dar eram furioasă pe tine și doar asta mi-a trecut prin cap.
I-ai mai zis și altceva, Beth ?
I-am zis că simt ceva, că nu te interesez...
și că preferi să fii cu Seldom.
- La naiba ! - Îmi pare rău...
Doar nu o să ia așa o prostie în serios !
Iau absolut tot în serios, Beth.
Dar nu cred că e grav. Ar fi absurd ca poliția să te considere asasinul.
Există oare crima perfectă ?
De secole, scriitorii meditează la această problemă,
la fel și asasinii.
Unii chiar și-au pus ideile în practică, ca în Afacerea Howard Green.
Green era un croitor
cu o reputație bună.
Ținea un jurnal pe care poliția l-a găsit la el în casă.
Acolo, analiza în cel mai mic detaliu 14 metode de a-și asasina nevasta.
Se pare că simțea pentru ea o ură secretă și adâncă.
Unele metode erau grotești, altele violente.
Altele erau cu adevărat ingenioase.
Dar Green realizase imediat că principalul pericol pentru un criminal
nu era posibila anchetă a faptelor trecute,
ci problemele care riscau să apară în viitor.
Totul conține o minciună care poate fi descoperită, cu răbdare.
A ajuns la concluzia că singura crimă perfectă nu e cea
care nu a fost niciodată elucidată,
ci cea rezolvată cu un fals vinovat.
Până la urmă a ucis-o ?
Nu, ea l-a ucis pe el.
Într-o noapte, soția i-a găsit jurnalul.
L-a înjunghiat cu foarfecele de bucătărie.
Juriul, îngrozit la citirea jurnalului,
a considerat că e un caz de legitimă apărare
și a declarat-o nevinovată.
Dnă Green, vă declar nevinovată. Sunteți liberă.
Nu înțeleg. De ce e o crimă perfectă ?
S-a descoperit recent că scrisul din jurnal nu era al lui Howard Green.
- Atunci cine l-a scris ? - Amantul soției sale.
A fost o operă de artă.
Criminalul are între 30 și 35 de ani,
născut într-o familie medie dintr-un oraș mic sau de la periferia unui oraș mare,
are caracteristicile unui geniu precoce.
Și probabil, un fel de dizgrație fizică.
În visele lui, își închipuie că talentul său va triumfa
și că îi va zdrobi pe cei care l-au umilit.
Și acum are șansa să își uite trecutul.
Și aici se produce ceva neprevăzut.
E respins, dintr-un motiv probabil injust
și locul pe care era sigur că îl va ocupa îi este refuzat.
Are doar perspectiva de a reveni în lumea de unde credea că a scăpat.
Doamne ! Oamenii ăștia par să îl cunoască personal !
E grotesc ! Pe ce se bazează ?
În orice caz, nu e un psihopat, nu apar urme de cruzime.
L-am putea considera aproape nevinovat.
Exact și psihologul a scris asta.
Criminalul încearcă să se răzbune și vrea să fie admirat.
Crimele sunt o încercare de a vă seduce.
Există și dorința de răzbunare și de a aparține lumii voastre.
Vrea să îl acceptați.
Încearcă să vă placă de parcă ar fi în prima fază a pasiunii iscate de iubire.
Psihologul consideră criminalul un homosexual refulat
care trăiește singur.
Urâtă tăietură, îngrijiți-o !
Măcar nu ți-ai vărsat cafea fierbinte pe pantaloni.
Eu sunt specialist în asta, crede-mă.
Dacă vreți, continuăm mai târziu.
Trebuie să primească îngrijiri.
Nu crezi că exagerezi puțin ?
Poliția e deschisă oricărei forme de ipoteză.
Oricare ar fi formularea care le convine.
Parcă ai fi Seldom.
Dar nu înțelegi că are dreptate.
Și eu sunt suspect.
- Ca mine. - Da, ca tine.
Ca tot restul lumii.
Nu-l lăsa pe Seldom să îți intre în cap, iubitule.
Odată ce va intra, nu va mai ieși.
Tu asta ai pățit ?
Încă îl mai iubești ?
Nu ești amuzant.
Scuză-mă. E de parcă Seldom ar fi peste tot, e un coșmar.
Orice aș încerca să fac, el a făcut-o deja.
Și, aparent, mult mai bine decât mine.
Ce ai vrea să îți spun, că te prefer în fața lui ?
- Că ți-o tragi mai bine ca el ? - Nu, spune-mi că sunt mai inteligent.
- Du-te naibii. - Știi ce mă enervează ?
Mă enervează că nu am fost singurul care te-a văzut în ipostaza aceea.
A fost cu mult timp în urmă.
Aveai 13 ani ? Te cheamă și tu sari imediat, chiar și să te umilească.
Da, așa este.
Sunt ca tine.
Martin, ar trebuit să pleci acum, serios.
Și până totul nu se va fi terminat,
nu vreau să mai aud de tine sau de Seldom.
Ești un gunoi, ca toți ceilalți. Ești mediocru.
Și tot ce pot face cei mediocri, e să stea în umbra lui.
Lasă-mă în pace.
Pentru toți mediocrii din lumea asta !
Pentru vulgaritate ! Pentru prostie !
Toți cei mititei să arate cât se pot umili !
La ce vă uitați ?
E adevărat ! Lăsați-vă de matematică și mai bine citiți cărți de copii !
Vino, plecăm.
Pălărierul nebun o să iasă din ascunzătoare !
Ce tot spui ?
Dacă ai deschide ochii la tot ce se întâmplă,
ți-ai da seama.
Cine e Henry Wilkins ?
Asasinul lui Kennedy, incultule.
A rezolvat ultima teoremă a lui Fermet ?
Așa se zvonește.
Va face demonstrația în fața Congresului Teoriei Numerelor, la Cambridge.
Va rezolva problema de matematică cea mai complexă a ultimului secol.
Și știi cine trebuia să facă demonstrația asta ?
Eu ! Ivanovici Podorov !
Ai demonstrația enigmei lui Fermet ?
Sigur că nu ! Dar aș fi avut-o dacă amicul tău, Seldom, nu mi-o fura.
Deci asta e !
Pentru că EU descoperisem că nu se poate rezolva conjectura lui Fermet
fără formulă modulară. La fiecare formă modulară e o curbă eliptică
și la fiecare curbă eliptică e o formă modulară.
- Ești beat. - Da, sunt beat.
Dar în urmă cu opt ani, nu eram.
I-am explicat lui Seldom, i-am cerut să mă prezinte matematicienilor de la Cambridge.
Știi ce a zis despre ideea mea ?
Că e absurdă !
Că e o grămadă de absurdități.
Și Henry Wilkins va intra în istorie.
Se pare că lucra la teorema lui Fermet în secret, de șapte ani.
De ce în secret ?
Cum adică ? Pentru că mi-au furat-o, era ideea mea !
Dar să-ți spun un secret : se apropie, dar nu știu să o rezolve !
- Nu poți dovedi nimic... - Nu spune asta !
Și tu ești de partea lor !
Toți sunteți împotriva mea, vreți să-mi furați ideile !
Ajutor ! Hoțul ! Ajutor !
Calmează-te !
Ticălosule !
Bun sosit la petrecere !
Constat că nimeni nu ți-a zis despre codul vestimentar.
Acest tip, Fawkes, era un vizionar.
A încercat să arunce în aer Parlamentul când regele și tot guvernul erau înăuntru.
De atunci, de 5 noiembrie, organizăm o festivitate foarte rafinată,
îi ardem efigia.
E greu de spus dacă îi comemorăm eșecul
sau ideea strălucită pe care a avut-o.
Apropo de conspiratori,
nu te uita, dar așezat în spatele meu
se află un om înalt, negru. Îl recunoști ?
- Da. - Mă urmărește de trei zile. E omul lui Petersen ?
- Petersen e aici ? - Așezat în dreapta noastră.
Trebuie să vorbim despre ceva. Ar putea fi important !
- L-am văzut ! - Pe cine ?
Podorov. Ascunde ceva sub mantie.
Urmărim un suspect în palat.
Trimiteți toți oamenii disponibili.
Imediat.
Podorov !
- Va urca pe acoperiș ! - Ce căutați aici ?
Cine e omul ăsta ?
- Ajutor ! - Taci și nu mai mișca !
Ce e asta ?
La naiba !
- Scott, ce faci ? Supraveghează-l pe Seldom ! - La ordine.
Ce se întâmplă ?
Îndepărtați-vă, vă rog.
Îndepărtați-vă !
Acest bărbat e mort.
Cauza decesului pare să fie axfixierea.
Cum a putut fi asfixiat pe scenă, în fața tuturor ?
După medic, a făcut stop respirator.
Am vorbit cu Beth, starea sănătății acelui om era precară,
a fost operat acum câțiva ani pentru un emfizem pulmonar.
Avea probleme de câteva luni.
Cu o astfel de problemă, dacă a fost împiedicat să respire, a murit în câteva secunde.
Nu avem probe că este o crimă.
Ba da, avem asta.
Al treilea simbol e un triunghi ?
- Unde ați găsit asta ? - Era pe pupitrul dirijorului.
Asasinul a tăiat cuvintele "Al treilea din serie".
Cercul, peștele și triunghiul.
Îmi pare logic.
Vreau să-mi explicați imediat ce știți !
Altfel vă rețin drept complice pentru că e clar că ascundeți informații.
Dar nu am decât o idee elementară despre cum ar putea gândi criminalul.
Explicați-mi, ce naiba !
Cred că momentul nu e chiar...
bine ales.
Nu se poate.
Foarte bine, mă duc acasă.
Nu vă faceți griji, merg pe jos.
Dar nu plecați prea departe, vă rog.
Nebunul !
La Cambridge se pregătește sărbătorirea unui mare moment din istorie.
Dacă zvonurile sunt adevărate,
mulțumită Profesorului Henry Wilkins,
faimoasa ultimă teoremă a lui Fermet, devenită apoi Teorema lui Bormat,
nu va mai rămâne indescifrabilă.
Matematicieni din toată lumea au sosit astăzi la Cambridge
pentru a asista la demonstrația publică
pe care Profesorul Wilkins o va susține în fața Congresului Teoriei Numerelor.
De secole, matematicienii încearcă în van să rezolve teorema.
Misterul va fi oare rezolvat ?
Scuze pentru ieri, dar continui să cred că...
Trebuie să gândesc singur.
Nu a prea dat rezultate, în ultima vreme.
Mâine, ziarele vor publica pe prima pagină un articol despre crime.
Acolo voi explica tot ceea ce știu.
Absolut tot ?
Poliția crede că dacă facem totul public și dăm soluția pentru al patrulea simbol,
criminalul se va opri. Pentru el contează să îi recunosc inteligența
și asta ar trebui să ajungă.
Credeți că o să meargă ?
În orice caz, eu nu mă pot gândi la ceva mai bun.
Deci mai am 12 ore să dovedesc că nu sunt idiot, la asta se rezumă tot ?
Nu ești idiot, deși încerci din greu...
Știi, Martin, ajunge să-ți aduci aminte. Tu faci parte din "sectă".
Știu la ce te gândești.
- Și ? - Ar fi greșeala vieții tale.
Nu cred. Eu zic că mințiți.
Așa e. Te mint.
Dar dacă ți-aș spune, mașina ar pleca poate și ar fi prea târziu.
Quod Erat Demonstrandum.
A fost cam greu la început, dar...
până la urmă le prinzi gustul.
Spaghetti sau romanele polițiste ?
Nu, spaghetti sunt o invenție genială.
Și romanele.
Există o știință. Ai un mister de rezolvat și totul ți se explică la final.
În viață, nu ți se explică niciodată nimic.
Nu vreau să vorbim de explicații, de conjecturi sau orice.
În afară acestei camere, nu mai există nimic.
Nu suntem decât tu, eu și spaghetti.
Știu cât te-a costat să cobori din mașină.
O să-mi treacă.
Nu e decât un început.
Uite ce-ai făcut, ești bolnavă !
Bolnavă de iubire !
O, nu !
- Delicios. - Așa, peste tot ?
Acest moment e perfect.
Unic. "Inima fidelă a adevărului care învinge".
Repetă ?
E din Parmenide.
Un gânditor grec.
Credea că realitatea e o minciună.
Și că singurul lucru care există e un Zeu unic și imuabil.
Și iată.
Vorbești ca cei din "secta" ta.
- E mai puternic decât noi. - Văd, da.
Acum înțeleg de ce fetele ies cu muzicieni și nu cu matematicieni.
Asta a zis el.
Că fetele preferă muzicienii ?
Nu, nu, nu.
A zis ceva legat de sectă : "Știi că faci parte din sectă".
La naiba, nu poate fi asta, e prea ușor !
Ce este ?
- Vreau să descopăr până să apară în presă. - Ce ?
Doamne, încă te mai joci cu Seldom ?
Da, nu mă pot gândi la altceva !
Beth avea dreptate, îl iubești pe bătrânul ăla țicnit mai mult decât pe mine !
Nu, Lorna, acum e pentru o cauză dreaptă, nimic altceva.
Când se va termina coșmarul ăsta, vom pleca departe.
Și unde vom merge ?
Unde vei dori, departe de pereții ăștia, într-o țară fără cărți,
unde nimeni nu-l cunoaște.
Rahat !
Ți-am zis, e prea devreme, chiar și pentru bibliotecă.
Ce facem ?
O librărie.
Așteaptă !
Spune-mi ce căutăm.
Iată-l.
Confreria Pitagoreicilor ?
Părinții matematicii cărora li se interzisese să-și reveleze secretul.
Funcționau ca o sectă religioasă
în care numerele erau sacre, principii ale puterii divine.
Îmi pare rău, trebuie să reveniți, nu avem pe nimeni la casă acum.
Nicio grijă, nu cumpăr nimic.
Atunci vă rog să plecați !
Lăsați-ne o clipă, vă rugăm !
Dacă ne consultați catalogul, veți găsi ce vă trebuie...
Tăceți, nu pot gândi !
Nu-mi dați de ales, chem paza !
Bine, chemați paza, dar lăsați-ne !
Trebuie să se menționeze pe undeva...
trebuie să fie ceva.
Nu e aici ?
Ba da, perfect !
Unu - primul element, unitatea în perfecțiune.
- Peștele ! - Asta credeam, simbolul creștin.
Dar de fapt e mult mai vechi.
E intersectarea a două cercuri, opoziția binelui și a răului.
Trei este sinteza opuselor, pacea de după război.
Și al patrulea simbol ?
Tetraktys. Suma 1+2+3+4. Numărul zece.
Întregul, Demiurgul.
Este Numărul Divin.
Unu, doi, trei, patru ? E chiar așa de simplu ?
Cum de n-am văzut ?
Orice enigmă pare simplă când îi cunoști rezolvarea.
Ce cauți ?
Un singur lucru știu : că aveau o viziune deosebită asupra medicinei.
Deoarece inteligența era pentru ei valoarea supremă,
se foloseau de cei deficienți mental drept cobai pentru experimente medicale.
Au încercat și grefele de organe.
Rahat !
Medicina Pitagoreică.
Ești bine ?
Acesta oare va urma ?
Așteptați ! Opriți-vă !
Știu cine e criminalul !
E în regulă. Veniți.
Știu că am greșit la concert, dar trebuie să mă credeți !
De data asta riscă să fie mai grav, probabil va ucide zece oameni.
Fii calm. De data asta, ne-a contactat direct.
Am găsit simbolul.
Tetraktys ?
Mesajul indică un loc anume. Ne spune să trimitem ambulanțe.
- Pe un drum ? - A421 lângă drumul 24.
- E drumul spre Cambridge ? - Da.
Un elicopter survolează zona.
Peterson e deja pe drum. Va încerca să oprească mașina indicată de survolaj.
Ați localizat mașina ?
E la 20 de km, dle comisar.
Vom avea imediat contact vizual.
Semnal către toate unitățile : criminalul poate fi în mașină cu pasagerii.
Nimeni să nu miște până nu le vom da semnal.
Unde sunt ? Încă nu îi văd.
- În fața ta, comisare. - Recepționat.
Mergem !
Scoateți cheile din contact. Mâinile pe volan !
Au ajuns la timp.
Au oprit mașina. Seldom și ceilalți matematicieni sunt în siguranță.
Seldom ? Dar ce-ați făcut ? Nu e mașina care trebuie !
- Alo ? - Preveniți-l pe comisar, e altă mașină.
- Ce tot spui ? - E tatăl fetiței !
Care fetiță ?
Martin ? Martin, mă auzi ?
Fetița de la spital, are nevoie de o grefă.
Vrea să ucidă copiii ca să o salveze !
Domnule ? Mă scuzați. Pe aici, vă rog !
Trebuie oprită acea mașină ! Vrea să îi ucidă, trebuie să vorbesc cu Petersen !
Comisare !
Un profesor insistă să vă vorbească, e complet isteric !
Ce e asta ?
Nebunule ! Știai ? Știai de asta ?
Tu și porcăriile tale de ecuații !
Nu știu nimic.
Absolut nimic.
Cinci dintre victime sunt donatori potențiali.
Are șanse de reușită.
Transportăm cadavrele la St. Joseph.
De asta a cerut ambulanțe.
Exact.
Rezervorul era umplut la minim, voia să facă cât mai puțin rău posibil,
doar că de data asta nu mai fost imperceptibil.
De ce toate astea ? De ce toate simbolurile ?
Nu se gândea că va muri în accident.
Voia să sară la timp pentru a nu fi suspectat.
De unde știți ?
În momentul impactului, ușa era deja deschisă.
Și celelalte crime ?
Dacă ar fi fost doar copiii, ar fi fost suspectul principal.
Făcând să pară lucrarea unui criminal în serie, ne-a distras atenția.
Dar a calculat greșit și nu a sărit la timp.
Deci nu voia să-i ucidă pe ceilalți, voia doar să se folosească de ei ?
Exact. Păcat că nu am știut mai devreme.
Asta ne-a făcut logica.
Nu ați fost decât un pion pe tabla sa de șah.
Nu sunteți de vină.
Nu știi ce spui.
Nu e nevoie să urci la bord.
- Poftim ? - Am zis că nu e nevoie să urci la bord.
Deja ești foarte departe.
Mă gândeam.
Serios ?
Bine. De acum încolo suntem doar doi turiști la aeroport cu cel mai greu bagaj din lume.
Ce ai pus înăuntru ?
Doar lucruri indispensabile, o mașină de gătit pentru spaghetti
și încă câteva lucruri.
Sper că nu ai luat vreun roman polițist.
Sigur că nu, niciun roman polițist, simbol sau ceva din Oxford.
Așa ne-am înțeles, nu ?
O să reușești să faci asta ?
Da. Doar noi doi.
Hai, vino.
Mulțumesc, vă rog.
Permisul de îmbarcare, vă rog.
- Nu știa. - Martin !
Ticălosul m-a manipulat !
Nu cunoștea al treilea simbol !
Nu pot să cred, ai luat pozele !
Ce este ?
KREIS.
Nu înțeleg.
A petrecut trei ore să descifreze coduri.
Scuze, domnule, nu puteți rămâne aici.
Normal, în germană KREIS înseamnă cerc.
S-a gândit la asta pe moment !
Domnule ?
Ai mai fost în acest muzeu ?
Nu am avut ocazia.
Ar fi fost păcat să pleci din țară fără să vii aici.
E cea mai mare colecție de falsuri din lume.
Nici Michelangelo nu ar distinge acest David de original.
Credem că adevărata Coloana Traiană se află la Roma.
Dar suntem siguri că aceasta de aici,
aflându-se în acest loc, e doar o copie.
Aici mă simt în largul meu.
Nimeni nu încearcă să mă înșele.
De fapt, Martin, acest loc cuprinde cel mai mult adevăr de pe planetă.
Avem chiar și un adevăr absolut.
Aici totul e fals.
În afară acestor ziduri,
nu putem fi siguri de nimic.
V-ați asumat un mare risc când mi-ați dat un șervețel gol.
Nu aveam de ales. Trebuia să te conving că am ghicit al treilea simbol,
deși atunci nu îl știam.
Aveam toată încrederea în tine, Martin.
Orgoliul urma să te împiedice să deschizi hârtia asta până să afli singur adevărul
și, scuză-mă, dar asta putea dura destul de mult timp.
Nu a existat niciodată un criminal în serie.
A fost o invenție, cum a zis Petersen.
Dar nu era a unui șofer de mașină.
Ci a dumneavoastră.
Ați inventat o serie de crime pentru a ascunde singura crimă reală :
moartea doamnei Eagleton.
Beth a ucis-o, cum suspecta poliția de la început.
Beth își ura viața.
Nu mai suporta acea femeie și a ucis-o.
Pe urmă v-a trimis un bilet să vă ceară ajutorul.
Nu o putem privi în ochi.
Din vina mea i-a murit tatăl în acel accident, în urmă cu trei ani.
Nu o puteam refuza.
Ne-am întâlnit la intrare. Veneați să ștergeți urmele, dar vă deranjam eu.
Așa s-au complicat lucrurile.
Trebuia să concepeți un nou plan în fața mea
înainte de sosirea poliției.
Ați citit cuvântul "cerc" în germană pe tabla de Scrabble
și v-a venit ideea.
Un șir cu posibilități infinite, dar vă mai trebuia o crimă să convingeți poliția că nu Beth e ucigașa.
Și, din păcate, v-am ajutat.
V-am dat ideea lipsă fără să-mi dau măcar seama.
O crimă imperceptibilă ?
Un criminal care nu-i ucide decât pe muribunzi.
Nu trebuia decât să așteptați ocazia de a înțepa cadavrul cu un ac.
Pe urmă ați trimis al doilea mesaj, peștele.
Încă nu știați unde veți ajunge.
Posibilitățile de continuare a șirului erau în continuare infinite.
Trebuia să așteptați altă ocazie.
Putea dura săptămâni, luni,
dar nu era nicio urgență.
Aveați, desigur, un alt plan pentru a treia crimă.
Dar în acea zi, triunghiul a apărut ca o mană cerească.
O soluție ideală.
Mai întâi am respins ideea. Prea multă lume, prea mult dramatism.
Dar nu puteați scăpa o asemenea ocazie.
Și era un triunghi, șirul se auto-completa.
Magnific. De parcă ai naibii pitagoreici erau de partea voastră.
Totul era perfect. Și mai ales, totul era absolut inofensiv.
Până la sosirea nebunului.
Fiecare act al nostru poate avea consecințe neașteptate.
De asta vă era cel mai frică.
Cine-și imagina că amărâtul acela vă va citi articolul despre simboluri ?
Încerca cu disperare să salveze viața fetiței lui
în timp ce în fiecare zi conducea la școală niște copii sănătoși dar cu creier deficient.
De ce ei meritau să trăiască și fiica lui nu ?
Nu doar matematicienii au auzit de greci, Profesore.
I-ați dat soluția când ați publicat soluția.
Și el voia să își ascundă crima.
Trebuia doar să dea un telefon și a făcut-o.
Deci...
eu sunt criminalul.
Nu... nu ați ucis pe nimeni.
Dar sunteți vinovat că ați provocat moartea acelor copii nevinovați.
Sunteți vinovat de aroganță,
de faptul că v-ați folosit de noi ca de piesele de șah.
Cine vă credeți ?
Sper măcar că jocul meu de șah te-a învățat ceva.
Da, un lucru.
Un lucru dureros.
Cifrele mint și ele.
Adevărul nu e matematic, cum eram eu convins,
ci e absurd, confuz, aleatoriu, dezordonat, profund neplăcut.
Mă bucur că măcar o dată suntem de acord, Martin, prietene.
Dar ți-a scăpat ceva.
Adevăratul vinovat,
cel care a declanșat această întreagă serie de crime.
Cine ?
Tu, Martin.
- De când ? - Dacă nu mă crezi, întreab-o pe Beth.
Te plăcea mult.
Știai, nu-i așa ?
Și-a amintit foarte precis o propoziție de-a ta.
"Ar trebui să încerci"...
Această propoziție îi rezona în cap ca loviturile de ciocan.
"Ar trebui să fii liberă, ca mine".
Asta a înțeles ea.
Și asta a și făcut.
În acea zi a pus capăt la ceea ce o împiedica să fie liberă.
Propria sa mamă.
Un fluture...
care cu o bătaie de aripi provoacă un uragan la celălalt capăt al lumii.
Îți amintește de ceva ?
Tu ești acel fluture, Martin ?
Traducerea: felixuca@gmail.com sync © 18.09.2019
Crimele din Oxford