Viața înseamnă să ți se fure ceva. Literalmente. Suprataxă după suprataxă...
comoditatea te duce la faliment.
Bănuț după bănuț.
Mărunțiș.
Bănuțul pe care nici nu te obosești să îl culegi de pe trotuar...
e același pe care-l ți-l fură toate aceste "servicii"
De suni la 411, te costă 50 de cenți.
De chiar vrei să efectuezi apelul, te mai costă 49 de cenți.
Și astea se adună la oameni ca tine și ca mine.
Orice zi ar fi, mai am 20 de dolari pe card dacă sunt înainte de salariu.
Dar nici să nu mă gândesc să îi scot.
Mă costă 1.5$ să îmi scot cei douăzeci de dolari.
Mai rămân doar cu 18.5$ după ce ATM-ul își ține partea...
ceea ce înseamnă că nu am 20 de dolari, adică am fonduri insuficiente.
De asta sunt aici!
Ascultați cu atenție pentru că vă voi spune un secret.
Cum să înfrângeți "sistemul"... și să puneți stăpânire pe costurile vieții.
Traducerea și adaptarea: vvaleriu, valeriut@4x.ro
Corectarea: Valeriu
Sincronizarea: Valeriu
Cum să jefuiești o bancă (și 10 ponturi să scapi neprins)
PONTUL 1 HOTĂRĂȘTE-TE SĂ JEFUIEȘTI O BANCĂ La naiba! Doare! Ticălosule...
- Nu-mi pasă, pricăjitule... - Ai grijă, isteațo.
Dacă îmi doream mai multe abuzuri verbale, aș fi lucrat în "servicii clienți" pe undeva.
Scuze, nu am auzit ultima parte? Ziceai "Scuze că sunt o cățea..."
"O să fiu drăguță de acum încolo"?
Au! Tu...
- Să o luăm de la început. - Bună idee.
Ce dorești?
- Cei 20 de dolari ai mei. - Ai mai spus asta.
Corect.
Cum te cheamă?
Jason, Jason Taylor. Dar oamenii îmi spun Jinx.
Pe tine cum te cheamă?
- Jessica. - Jessica. Frumos nume.
Ai față de Jessica.
- Bine. Și acum ce urmează? - Cum adică? Ce vei face?
Nu știu.
Adică, nu știu.
- Nu știi? - Nu chiar.
Nu chiar?
Ce urmează? Care e următorul pas?
Evaluare. Execuție. Ieșire.
Ce plan ai? Ai vreun plan?
Te-ai gândit vreodată să concepi un plan pentru o asemenea situație?
Poate ar trebui să ai un plan. - Băiete... - Știi tu. Nu! Doamne...
PONTUL 2 SĂ AI UN PLAN
Ce e asta?
Scuze.
I se zice "telefon mobil".
- Mulțumesc. - Ce vei face?
- Alo? - Alo?
- Alo. - Alo.
- Alo? Cine e? - Cine ești?
- Eu am întrebat primul. - Poftim?
- Am zis, cine ești? - Am auzit ce ai spus.
Cine ești, cu cine vorbesc?
- Mai important, ce vrei? - Nu știu.
- Nu știi? - Cei 20 de dolari ai mei.
Să o luăm de la început, să zicem că mă cheamă Simon.
Mie îmi este suficient. Și, Simon, care e treaba? Cum procedăm?
Cum procedăm?
Păi...
tu să-mi zici ce vrei, adică ce pretenții ai.
Pe urmă îți voi da o contra-ofertă...
dându-ți parțial ce vrei, dar nu chiar totul...
ca să fiu în poziția de a negocia...
și să-ți dau ce vreau eu. Pricepi?
- Nu-mi place atitudinea ta. - Bun băiat !
Acum începi să te prinzi de mișcare! Vreau cei 20 de dolari ai mei...
și să plec de aici în siguranță!
Avem aici o adevărată relație simbiotică.
Tu vrei să ieși și eu vreau să intru acolo.
Și în spiritul negocierii...
Eu aș vrea să te văd mort...
și tu ai vrea să scapi fără probleme...
Așa că să ne întâlnim la mijloc, deci trebuie să ieși.
- Ce zici.. uriașule? - Ești de o sinceritate dezarmantă,
și să fiu sincer, mă cam neliniștește.
Nu sunt așa de sigur. Mă rog. Ne-am înțeles?
Aș vrea să îți fac pe plac, cu excepția părții că mă vrei mort.
Dar nu am încuiat eu ușa asta.
s-a închis singură când s-a declanșat alarma ...
și nu știu cum să o deschid. Și de ce ar fi problema mea? Sunt captiv într-un seif.
Vreau să ies! Vreau...
Te superi dacă vorbesc eu cu el? - Ce? - Pot să vorbesc eu cu el?
Da. Stai, nu, adică nu.
Ce tot spui? Nu tu ești șeful aici.
- Ba sunt, acum. - Bine. Tu ești șeful.
Simon, el e șeful acum.
Am zis să nu vorbești la telefon.
Te rog spune-i că totul e bine. Așteaptă deocamdată.
Spune că totul e bine, doar...
Stai. Așteptați amândoi o clipă!
Pot să îți sugerez ceva?
Bine. De ce nu?
Spune-i că pot deschide ușa... dar că nu îmi dai voie să o fac...
până nu îți garantează ieșirea în siguranță.
Poate deschide ușa, dar...
Am auzit-o. E un plan bun. Îți garantez. 100%.
Stai așa. Cum poți deschide o ușă din oțel de 10 tone,
și de ce aș avea încredere în tine? Vezi calculatorul acela?
Acel calculator e legat la întregul sistemul de securitate...
al acestei bănci și al oricărei altei bănci Grant Liberty.
De ce crezi că e păstrat în seif?
Ce-o să-ți fac? Doar nu am vreo armă.
Bine.
PONTUL 3 SĂ AI UN PLAN DE REZERVĂ
I se zice "noemă instantanee" (Husserl)
E o teorie din psihanaliză care descrie momentul exact...
când creierul nu poate distinge diferența dintre
percepția sa asupra a ceea ce ar trebui să fie realitatea și realitatea însăși.
Ca atunci când crezi că bei Coca Cola...
și de fapt ai pus mâna pe chiștoace de țigară și bere.
Momentul acela ar trebui să se încheie acum...
și creierul tău procesează realitatea că dacă te vei ridica de pe acel scaun...
jucăria asta a ta o să ajungă fărâme.
Oprește-te! Te rog, te rog.
Ăsta e biletul nostru de ieșire. E cheia noastră.
Literalmente.
Și acum?
Vorbim. Ești o femeie deșteptă și extrem de capabilă.
Aș îndrăzni să spun că ești o forță serioasă.
În mod clar știi ce ai de făcut. Și sincer, singura autoritate pe care o am aici...
este un PDA furat și niște bandă adezivă rezistentă.
Adevărul e că e cam tot ce îmi trebuie acum, nu? Așa că noi doi o să vorbim.
O să-mi dai răspunsuri sincere fără să fii obraznică. Ai priceput?
Da. Pricep.
Bine.
Despre ce e vorba?
Nu știe.
- Ce ai zis? - Nu știe. Are codurile, o misiune specifică. Atât.
E mercenar.
- Minți. - Nu. Nu minte.
- Minți. - Ba nu.
Bine, atunci ce facem?
Ceea ce vei face este...
Spuneam...
Uite...
Te rog, o clipă.
Te rog... să o luăm de la început.
Începe să fie refrenul zilei.
Spune-mi ce trebuie să știu.
Spune-mi ce vrei și cum să ies din seiful ăsta...
într-un fel care să îmi servească interesele. Adică să ies viu.
Sunt coduri stocate în PDA,
care se află în posesia ta mai degrabă precară.
Codurile sunt pentru terminalul închis în seif cu tine...
și pe acel calculator, cu codul corect...
se află sistemul electronic automat de manevrare a ușii seifului.
Și sistemul principal de închidere...
al fiecărei căsuțe de valori pe care o vezi în jurul tău.
Bun băiat, facem adevărate progrese.
A fost chiar așa de greu? Serios, acum.
Da. Chiar a fost.
Revino-ți, Simon.
Acum că suntem mai bine informați și am suferit o schimbare de atitudine...
să revenim la întrebarea mea originală.
Cum facem asta?
Nu e rău.
- Poftim? - Cum te-ai descurcat. Nu a fost rău.
Crezi că l-am luat prea tare la final? - Ai dat-o în bară. - Credeam că ai zis...
Știu ce am zis, dar la urmă ai dat-o în bară. Scuză-mă, ce anume?
L-ai simțit? Momentul acela?
Țineai viața de coaie. Erai șeful.
Simon. Va trebui să te sun eu mai târziu.
Vezi! Acolo, din nou. Scânteia! Viața!
Tu, chiar atunci. Ai reușit.
Serios. Așa scoate viața la lumină ce e mai bun în noi.
Până la urmă ne calcă zdravăn în picioare, în doze mici.
De exemplu, de ce să plătești 1.5$...
ca să îți accesezi cei 20 de dolari ai tăi? Dă-i naibii! Exact!
Gândește-te. Instalează un ATM...
care face munca a zeci de oameni sau mai mult pe unitate bancară.
Da. Și?
Și banca îi dă afară pe acești oameni... păstrând valoarea pe ani de zile a salariilor...
pentru zeci de oameni pe bancă, printr-o mașinărie...
Ca să nu mai zic și de banii economisiți...
prin neplata pentru acești oameni a asigurărilor de sănătate...
a bonusurilor, a pensiilor, a asigurărilor sociale, a taxelor, a nimic.
- Da? - Și având atâta profit...
au îndrăzneala să ne taxeze cu 1.5$...
de fiecare dată când le folosim mașinăria ca să ne scoatem banii.
- Și nu e doar atât. Suprataxele... - Da.
- Taxele pentru servicii... - Da.
Penalizări de întârziere, taxe de roaming. Ne sug de bani până la moarte.
Adică, "taxe de roaming" pe lângă factura telefonică pentru celular...
Care a fost creat tocmai pentru a fi "mobil"?
De asta li se zice "telefoane mobile", nu?
Și penalizări de întârziere pentru DVD-uri mai mari decât dacă ai cumpăra filmul!
Oricum ai lua-o, e o crimă. E o crimă. O crimă a comodității.
Suntem într-o stare de urgență financiară!
- Alo? - Ați sunat la 911 - Urgențe.
Eu sunt. Sunt cel care a sunat în urmă cu jumătate de oră.
Sunt bine, dar tot sunt încuiat în seiful băncii.
Brian Degepse la telefon.
Suntem de la 911, Urgențe, dispeceratul. Suntem gata să vă facem legătura.
Sunt pregătit.
Sunt Degepse, ofițer comandant în Unitatea pentru Urgențe...
- Cu cine vorbesc? - Jason Taylor, domnule.
Bine, dle. Taylor, mai întâi, am fost informat...
dar vreau să știu dacă sunteți în continuare în siguranță. S-ar putea spune și asta.
Te rog, descrie-mi situația. Sunt în siguranță pentru că mă aflu în seif.
Am priceput gluma. Domnule. Nu vreau să te alarmez, dar nu e de glumit cu asta...
nu e nimic amuzant...
Îmi pare rău, ai zis că "nu e nimic amuzant"...
"că stă pe ceapă"?
Poftim? Nu-ți bate joc de mine, Dle. Taylor.
Ce? Da, te aud.
Mă auzi... acum?
Dacă te aud? Nu.
Acum mă auzi?
Găsește locul unde ai cel mai bun semnal...
- Scuze. - Și nu te mișca. Mă auzi?
Nu pot...
- Caută un loc bun. - Așa voi face.
- Ce ai aflat? - Tipul ăsta e un nimeni.
Câteva amenzi de parcare, una pentru condus în stare de ebrietate pe scuter...
- Și lucrează într-o cafenea. - Normal.
- Mă mai auzi? - Cred că am găsit un loc bun.
PONT 4: STABILEȘTE COMUNICAȚII CLARE Alo? Ești bine? Ești rănit?
Cred că o să avem o victimă dacă cineva nu își dă jos fundul de pe mine!
Bine. Bine. Totul e bine!
Nu e nimic de văzut aici. Continuăm...
Mă jur pe Dumnezeu, dacă mai faci asta, o să te ucid...
chiar dacă am mâinile legate la spate.
Siguranța ta e compromisă, ești în pericol?!
Am fost "compromisă", da, dar el e singurul în pericol! Cine naiba e aia și ce se întâmplă?
Suntem bine, domnule. A trebuit să imobilizez ostaticul.
Ostatic? Pe cine naiba ai ostatic și de ce?
E cu "oamenii aceia", domnule, și nu voiam să o iau ostatică...
Se întâmplă să fie aici când am fugit la adăpost.
Așa că am forțat-o să mi se supună...
și pe urmă ușa seifului s-a închis automat cu noi înăuntru. Ești un...
Hei, asta e..
Mă auzi acum? Nu cred asta. Deloc.
- De fapt, a fost patetic. - Serios?
Încearcă să respiri în pungă data viitoare. Funcționează perfect...
Care este situația?
Suntem bine, dacă nu pui la socoteală că suntem prinși într-un seif...
cu niște ticăloși înarmați în afara ușii.
- Poftim? - Nu mă referam la voi.
Poftim?
Să nu-mi zici că ești negru sau ceva. Niciodată nu aș..
Chiar sunt.
Cu el pot să vorbesc ?
- Alo? - Da? Alo.
Iartă-mi, te rog, prietenul. E confuz.
O mică greșeală nevinovată.
E un tip foarte drăguț... dar are o zi foarte proastă.
E o zi din acelea, știi cum e. Înțeleg. Este o situație stresantă...
pentru orice civil, doamnă.
Am mai văzut așa ceva. Sigur că da. Cred că ai un serviciu fascinant!
Scuze, domnișoară, dar cine anume sunteți?
A avut loc o imensă neînțelegere...
Îmi accesam căsuța de valori...
când s-a declanșat alarma... Am fost așa de speriată și de zăpăcită...
când Jinx a intrat în fugă și...
Stai...
- Cine naiba e Jinx? - Eu sunt, domnule.
Te rog, continuă. Și în confuzia care a urmat...
Jinx a crezut în mod greșit că sunt parte din banda cu jaful...
și a făcut un gest eroic, preluând controlul situației.
Dar am lămurit acum lucrurile...
și vrem să ieșim din acest seif cât de repede puteți să ne ajutați să o facem.
Rezistați, domnișoară. Ajutorul e pe drum.
Mulțumesc.
Va trebui să vă sun mai târziu...
Cred că mi se termină bateria.
Ce vei face?
PONTUL 5 ALEGE-ȚI CU GRIJĂ PARTENERII La naiba! La naiba!
Ce se întâmplă?
Nu e bine. Nu e bine deloc.
Suntem în impas, în fundătură, într-o "înfruntare Mexicană".
Pe scurt: suntem futuți!
Cum te descurci cu Allexoprinul?
Nu știu. Prozac, Xanax, același rahat...
un alt inhibitor de serotonină.
Doctorul meu crede că va avea efecte bune. Eu nu cred că are niciun efect.
De fapt, m-a făcut puțin mai repezit.
Nicio grijă, "situația" e sub control.
Bine.
- Care situație? - Nu contează.
Du-te și stai cu ochii pe paznic. Vrei să te uiți mai întâi la arma mea?
- Ce? - Arma mea.
Se tot blochează. Am tot umblat la ea. Am scos încărcătorul,
m-am uitat la piesa de percuție, dar nu era ea,
- Și pe urmă... - Prefă-te că supraveghezi paznicul.
Nicio problemă. O să o fac.
Rahat.
Era și vremea!
Mulțumesc...
banda adezivă începea să îmi rănească încheieturile.
M-am ținut de cuvânt. Un semn de bunăvoință, nu?
Ce facem acum?
Nu știu, ce facem acum ?
Amândoi simțim acum că trăim, nu ?
Eu unul am fost pe marginea prăpastiei.
Dar trebuie să recunosc că îmi place priveliștea. Trăim?
Pentru ce trăiești tu?
Din câte îmi dau seama, cam asta e tot.
Nu ai mereu ocazia să îți alegi momentele monumentale din viața ta.
Uneori ele te aleg pe tine. Și când o fac, trebuie să fii tupeist.
- Alo. - Alo.
- Bună. - Alo, mă auzi...
- Da. Te salutam. - Amuzant.
- Nu chiar. - Ce naiba se petrece?
Are codurile.
Bine. Și tu?
Sunt legată.
Uite ce o să faci.
O să îmi asiguri ieșirea în siguranță de aici. Discutăm termenii mai încolo.
Un semn de bunăvoință, nu?
Mereu mă țin de cuvânt.
Și acum ce vei face?
- Cred că tocmai am făcut-o. - Da?
Da.
Ofițerul Degepse la telefon. Cum rezistați?
Nu rezist deloc. Asta fac tipii din afara seifului.
Bine, în ce situație sunteți?
Cred că situația mea și a ta sunt de fapt aceeași "situație".
Suntem blocați într-o "situație". Încă suntem blocați în seif. Nu putem ieși.
Înconjurați de hoți înarmați care ar vrea să intre aici.
Chiar de ar putea intra în seif, nu pot ieși...
pentru că sunt înconjurați de voi care vrei să îi băgați în închisoare.
Ceea ce nu cred că le intră în planuri.
Vi se pare o descriere exactă, domnule? La naiba! Da, e o descriere exactă.
Păi mai rezistați puțin, câtă vreme noi continuăm să încercăm...
să stabilim comunicațiile cu suspecții. Vrei ajutor?
Mulțumesc, dar ținem situația sub control. Le știi numărul de telefon?
Nu. De obicei ei încearcă să comunice cu noi...
cam în acest stadiu al situației.
Poate ar trebui să îi suni.
Mulțumesc pentru sfat...
dar trebuie să așteptăm să comunice ei cu noi.
- Bine? - În regulă...
Dar dacă-ți trebuie numărul anunță-mă și ți-l dau eu.
Am văzut că plecau.
Nimic deosebit. Nimic suspect.
Doar că... el...
Ce este?
Doar că... era drăguț.
Ceva nou?
Sigur.
Bună. Sunt iar Degepse.
- Bună, ce mai faci? - Ai zis că le știi numărul de telefon?
Da, domnule. Afirmativ, domnule.
Îl dorești acum?
Da. Ne-ar ajuta.
- Ai ceva de scris? - Dă-mi numărul!
Este 367-9389.
337-9389. L-am reținut.
Nu, nu, nu. E 367-9389.
Adică șase...
310 e codul de zonă. Cereți cu Simon.
Simon. Așa îl cheamă?
M-am întrebat același lucru. Cred că folosește un nume fals.
Nu prea ne interesează asta acum, nu ?
Cred că nu.
Da. Oricum, cereți cu Simon. Spuneți-i că Jinx v-a dat numărul. Așa voi face.
La naiba.
Am văzut asta.
De asta l-am văzut bine.
- Are trăsături distinctive? - Nu aveți nimic mai bun de făcut?
Îl sună pe Simon. O să-l țină ocupat o vreme. Bine. Putem folosi acest timp.
Care e treaba? Care e cheia către toate astea?
Știi, ce este?
Păi în primul rând, nu sunt chei, ci coduri.
Asta e treaba.
Credeam că încep să mă pricep la așa ceva.
Nu am nicio diplomă în filosofia infracțiunilor.
Bine. Vezi toate căsuțele acelea de valori.
Fiecare îi aparține unui client individual al băncii.
Nu sunt obiecte cu valoare sentimentală, scrisori de amor sau desene ale copiilor.
Aceasta e banca centrală. Păstrează aici tot ce oamenii vor să țină în siguranță.
Singura problemă este...
că trebuie spartă fiecare căsuță, individual, ca să obții conținutul ei.
Avem de ales.
Putem încerca să le spargem fizic pe fiecare...
sau putem să deschidem electronic doar una.
Corect.
Ușurel, vorbăreațo.
Zici că ești profesorul Infracțiune...
dând o lecție de spart încuietori.
Vrei să explici mai pe larg, te rog?
- Avem modalitățile noastre. - Care anume?
- Modalități. - Modalități? Doar modalități?
Da, am mare încredere acum.
- Avem așa ceva, bine? - Nu, nu e bine. Nu e bine deloc.
Planul acela beton al tău s-a dus naibii. Nu e așa?
Sunt ținut ostatic într-un seif...
conspirând la Dumnezeu știe ce... cu răpitorul / partenerul meu. Orice ai fi.
Nu știu ce fac. Nici nu știu la ce sunt complice...
în afară că împărțim același seif încuiat.
Nu mă lua cu "huh". Eu trebuia să fiu cel care zice "huh".
Eu ar trebui să n-am idee cum să jefuiesc bănci, nu tu.
Înțelegerea cu mine era să te scot de aici. Să-ți fiu alibi.
Și, dacă nu ai observat... suntem foarte departe de a ieși din încurcătura asta.
Ceea ce se întâmplă să fie tocmai partea lipsă din planul tău perfect.
În schimb, tu îmi pui la dispoziție o largă gamă de cunoștințe criminale...
obținute din Masteratul în Jaf Armat pe care îl deții.
Deci așa e înțelegerea. Și dacă nu e așa, atunci nu avem nicio înțelegere.
Descurcă-te cu asta.
Ți-e foame?
Voiam să mănânc ceva și m-am oprit la ATM.
Cei douăzeci de dolari ai mei.
Dragă, cred că ai ajuns la capătul puterilor.
Da. Așa e, mulțumesc.
Acum, serios, de unde ai codurile?
Haide. De unde vin?
Serios? Nu știu.
- Cum adică? - Sunt doar un mercenar...
Codurile i s-au transmis lui Simon... și au ajuns pe telefonul meu, pe PDA.
Cine le-a trimis? Adică altcineva a trimis codurile?
Un tip. În zilele noastre totul se face anonim.
E cel mai bun mod de a face afaceri. Știi, e sigur.
Dacă nu știi nimic despre ei, nici ei nu știu nimic despre tine. Nimeni nu poate turna.
Suntem întreprinzători privați. Un fel de lucrători temporari.
Parcă ai răspunde la un anunț de angajare. Exact așa se face.
Se face totul pe internet.
Despre ce crezi că sunt jumătate din blog-urile alea inutile?
Dacă ai nevoie de cineva pentru o treabă... îți trebuie o acoperire plauzibilă.
Inițiezi un topic. Pe un site pregătit dinainte. Totul pare la întâmplare, fără sens.
Doar nu crezi că suntem niște bătăuși dezorganizați... în vreo ascunzătoare, nu?
Nu, cred că nu m-am gândit niciodată la asta.
Exact. Cine să mai monitorizeze chatul fanilor Duran Duran...
când se comit crime reale pe străzi?
Ai zis Duran Duran?
Da.
De ce nu Zeppelin?
Toți știu că Zeppelin e un forum pentru contra-terorism al CIA.
Cred că glumești. Zeppelin sunt spioni...
și Duran Duran, frumușeii din anii '80...
sunt un sindicat al crimei? Nu se poate.
E absolut adevărat. Dacă cineva scrie "Caut..."
"A View To Kill"... înseamnă "Căutăm asasin".
Dacă cineva scrie "Are You Hungry Like the Wolf"...
înseamnă că angajează hoți pentru o spargere în bancă.
Și așa mai departe. Deci zici că Duran Duran...
este în centrul sindicatului internațional al crimei.
Mă îndoiesc că Nick Rhodes sau Simon Le Bon chiar sunt implicați...
Dar nu e o ascunzătoare prea rea, nu crezi?
Ai zis cumva "Simon"?
Da. Ți-am zis eu.
- E ciudat. - Nu chiar.
Lasă site-urile porno.
Crima îți aduce banii adevărați.
Și afacerile pe net au explodat. Dacă nu poți cumpăra ceva, îl furi.
Bine, mă rog. Dar de ce Duran Duran?
De ce?
De ce nu? Oricum...
Simon primește codurile. Noi intrăm aici.
Ei trebuiau să țină situația sub control până lucram eu la calculator.
Cutiile trebuiau să se deschidă. Noi le luam conținutul și plecam.
Iar tipul care a trimis codurile trebuie să primească o parte, nu?
E aproape o înțelegere civilizată. Dai câteva numere pentru un procent.
E doar o suprataxă, cu alt nume, cred. Tipul ăsta voia doar un număr PIN.
Un PIN?
Vreau doar să știu de unde aveți numărul meu... Nu e important acum.
Importantă e siguranța oamenilor pe care îi țineți înăuntru.
Vrem să rezolvăm situația asta fără victime.
Mă rog. Jinx vi l-a dat, nu-i așa?
Îmi pare rău, nu știu despre ce vorbești.
Lasă prostiile! Golanul ăla v-a dat numărul meu de mobil. Știu asta.
Chiar nu știu despre ce vorbești.
Mă crezi idiot?
O să-mi spui că mi-ai detectat numărul de mobil...
fără să-mi cunoști frecvența TTY sau operatorul de telefonie mobilă?
Recunoaște! Jinx ți-a dat numărul meu.
Ești la telefon pentru că doar atât poți să faci.
Nu ai cum rezolva problema. Și cel mai rău lucru...
un civil știe mai multe despre ce se întâmplă decât tine.
Du-te naibii! Du-te naibii! Du-te naibii!
În niciun caz... nu am voie să dezvălui această informație.
Dar sunt gata să mă ofer în schimbul eliberării unui ostatic.
Pe urmă putem discuta mai în amănunt.
- Doamne! - Ce naiba a fost asta?
Un Glock 19 semiautomat. Nu e de bine.
- Nu poți. - Ai dreptate.
Ascult, te ascult.
Să o luăm mai ușurel, bine?
Asta ți-a atras atenția, dle polițist? Ascultă, te aud.
Am zis...
Să îmi spui cine ți-a dat acest număr!
Dacă vrei să vezi... La naiba! Stai așa.
Așteptăm.
Așteptăm. Nimeni nu face nimic. Voiam să zic, așteptați că mă sună altcineva.
Bună.
- Ce naiba a fost asta? - Nu te-am trezit din somn, nu ? Taci. Eu pun întrebările aici.
Dacă vrei să intri aici și să ies eu... îmi vei spune ce naiba a fost aia.
A fost un Glock...
Ni s-a întrerupt legătura. Nu am auzit ultima parte. Nu fă pe istețul cu mine.
Se întâmplă să știu exact ce fel de armă a fost.
Vreau să știu ce se întâmplă. Eu am fost.
La naiba! Nu cred că acum am fost eu. Cred că te sună altcineva.
Ai dreptate. Stai așa. Alo.
Am auzit împușcături. Toți sunt bine?
Da, suntem bine. Nu știu cum sunt cei de afară, în schimb. Încerc să aflu.
Ce? Vorbești cu Simon?
Da, e pe cealaltă linie. Nu ar trebui să vorbești tu la telefon cu Simon?
Asta fac. Făceam. Sunt pe "așteptare".
Stai puțin. Îți fac legătura. Nu, nu, nu e o idee bună.
- Simon, mai ești acolo? - Da, sunt aici. Super. Așteaptă.
- Alo. - Sunt Degepse.
Cred că suntem toți pe linie. Toți sunteți aici?
- Aici. - Sunt aici.
Bine. Cred că ar trebui să încercăm să lucrăm împreună. Și să rezolvăm niște treburi, bine?
- Cred că... - Cred că noi...
Haide, băieți. Nu fiți timizi acum.
Simon, voiai să îi spui ceva polițistului? Îmi pare rău.
Vezi, Ofițer Degepse, Simon spune că îi pare rău.
- Stai. Nu voiam să spun... - Simon, taci din gură.
Ofițer Degepse, accepți scuzele lui Simon?
- Ofițer Degepse? - Da?
Bine. Ai văzut. Simon și-a cerut scuze și polițistul le-a acceptat. Nu. Nu.
Așteaptă! Dacă tot facem progrese...
eu zic să mergem mai departe și să eliberăm câțiva ostatici... ca dovadă de bună credință.
Mă ofer singur ca să pun treaba pe roate.
Ce ziceți? Stai puțin. Există anumite proceduri.
Eu cred că e o idee bună. Sunt de acord.
Pontul nr. 6 Fii pregătit pentru neprevăzut
Cine e ?
Nu știu. Nu ești deja la telefon cu toată lumea importantă de aici ? Ce scrie pe ecran ?
Nu am serviciul de identificare a sursei apelurilor. Răspunde. Stai. Răspund eu.
Alo ?
Alo ? E cineva acolo ? - Cine e ? - Tu ai sunat. Tu să spui cine ești.
Cine era ?
Nu știu. Cred că a greșit numărul.
Alo ?
Mi-a închis de două ori. E nepoliticos.
Alo ? Alo ?
Mai ești ?
Băieți, o să vă sun eu înapoi, bine ?
Vorbiți între voi.
Deci ?
Nu te uita la mine.
Bine.
Nick la telefon. De ce durează așa mult ?
Salut, sunt tipul căruia îi tot închizi telefonul.
- Rahat. - Deci, te cheamă Nick, nu ?
Poate.
- Da sau nu ? - Nu.
Ce ciudat. Am avut un deja vu.
Nu mai contează. Ești iubitul lui Jessica ?
Nu știu despre ce vorbești.
Ai greșit numărul. - Tu m-ai sunat. - Bine.
Am greșit numărul. Scuze de deranj. Pa.
Nu mă mai suna. - Nu. - Ce ?
Nu. Am spus nu.
Nu poți spune nu.
Ba da, pot. Nu. Vezi ? Nu. Nu. Nu, nu, nu...
Cine ești ? Mă bucur că m-ai întrebat. Jason Taylor. Lumea îmi spune Jinx.
Se pare că eu am făcut primul pas.
''I'm on a hunt down after you.''
Nick. Nick Rhodes.
Ce se întâmplă acolo ? Tu cine ești ?
Ce știi ? Câte știi ? Care e treaba ?
Ăsta e subiectul meu de discuție de când m-am încuiat în porcăria asta de seif.
Ești în seif ?
Da, asta am spus. Nu se aude bine ?
Am un loc sus în colț dacă vrei.
Cine ești ?
Jinx. Stabilisem asta. Dar tu cine ești, Nick ?
Dumnezeule !
Ce ?
A făcut-o din nou. Îl urăsc pe tipul ăsta.
Dacă văd că oamenii tăi se apropie la mai puțin de 25 de metri...
o să găuresc sacii ăștia ambulanți de cadavre. Am înțeles. Am înțeles.
Scuză-mă, dar cred că ar fi bine să răspunzi. Ar putea fi Jinx.
Da, da. Ai dreptate. Așteaptă.
Alo, Jinx. Cum merge treaba ?
Cred că progresăm.
Hei, Jinxy. Tu ești ?
Ai ceva să îmi spui ?
Ceva de spus ? Adică să te pun la curent ?
Ceva de genul ăsta.
Lucrurile merg bine. Foarte bine. Poate că suntem puțin în întârziere.
E ceva în mod special care vă încetinește ?
- Cum ar fi ? - Un tip care s-a încuiat în seif,
și știe cum ne cheamă pe toți...
știe numerele noastre de telefon, și are posibilitatea să sune la 112,
făcându-ți astfel rost de un bilet la clasa întâi...
la clasa din "fund" dintr-o închisoare federală. Cam așa ceva.
Bine, avem o mica problemă.
Similară cu cea pe care ai descris-o.
Mai ai ceva de adăugat ?
Nu prea.
Bine. Atunci mai ceva care n-ai vrea să-mi spui, și eu ar trebui să știu ?
Păi, tipul pe care l-ai descris,
ei bine, ne-a luat unul din oameni ostatec în seif.
Și... Suntem...
Suntem închiși pe dinafară și nu avem cum să intrăm.
Mulțumesc. Îți apreciez sinceritatea.
Și o analiză tactică ? Care ar fi ea acum ?
- Suntem distruși. - Super. Bine, o să revin cu un plan B...
care să ne rezolve problemele.
Serios ? Ar fi super.
Sau poate că nu.
- Alo. - Vreau să îți propun o afacere.
O afacere.
Serios.
M-am gândit că 50% din ceva e mult mai bine decât 100% din nimic.
Da... și ? Și sincer, "nimic" e tot ce am în momentul ăsta.
Deci, ce vrei ? Cât vrei ?
Știi ce ? Stai un pic. Revin imediat.
- Alo. - Vreau să-ți propun o afacere.
Poftim ? Cred că am început cu stângul.
Aș vrea să o luăm de la capăt, și să mă prezint. Eu sunt Nick.
Te-am sunat să îți dau și ție un procent din afacerea asta.
O afacere, bine.
Deci, care e treaba cu afacerea, Nick? ''Nick" te chemă, nu ?
Îmi cer scuze că folosesc un pseudonim.
Nu că nu aș avea încredere în tine. Dar e un risc profesional.
Da. Înțeleg. Te înțeleg.
Nici numele meu adevărat nu e Jinx.
Nu e ?
Nu. Ba da, e numele meu.
Nicio problemă. Se justifică.
Ce pot face pentru tine, Nick ? Jinx, avem o problemă, o încurcătură îi putem spune,
și cred că doar noi doi o putem rezolva.
Noi doi ? Bine.
O să fiu sincer.
Tu ai ceva de care eu am nevoie. Informații.
Informații pe care asociații mei nu mai sunt capabili să mi le ofere.
Propun să ne adaptăm, să evoluăm, să devenim tupeiști,
și să ieșim din încurcătura asta. O să trec direct la subiect. Ce vrei ?
Cei 20 de dolari. - Poftim ? Ai zis 20 de dolari ? - Da.
Nu vreau să fiu insolent...
dar cred că ar trebui să te gândești la altă sumă. Așa crezi tu ? Cam cât ?
Uită-te în jurul tău.
Eu aș mai adăuga câteva zerouri la cei 20 de dolari.
Iar eu o să plec cu tot ?
Tu nu vrei nimic din suma asta ?
Tot ce vreau de la tine e să te duci la calculator...
și să generezi un număr PlN pentru mine. Floare la ureche.
E aceeași înțelegere pe care o aveam cu ei.
"Dacă nu e stricat, nu-l repara.", nu ?
"Dacă nu e stricat..."
Corect.
Da. Deci eu scap...
iar pe tine nu te deranjează deloc să îi trădezi pe Simon, și Jessica,
și cine mai e, pentru o mică informație ?
Trebuie să fie un număr PIN foarte valoros. Lucrurile se schimbă. Ne adaptăm, nu ?
- Rahat. - Poftim ?
Am spus "rahat".
Nu aveai de gând să îi lași pe oamenii ăștia să scape, nu-i așa, Nick ?
Despre ce vorbești ? "Dacă nu e stricat, nu-l repara." Corect ?
De fapt asta îmi amintește despre ceva ce a spus un prieten,
"Intrarea cu forța" într-o bancă e ceea ce te nenorocește,
pentru că această "intrare cu forța" îți ia ceva timp, iar astfel te vor prinde.
Deci, cum să jefuiești o bancă fără să "intri cu forța ?''
Deschizi tot în același timp ? Repede și eficient ?
Folosești calculatorul, bagi câteva coduri, iei tot și pleci ?
Nu cred. Dacă ai avut acces la aceste coduri,
și știai și ce să faci cu ele,
atunci știai că ușa seifului se va închide imediat ce se declanșează alarma.
Ești prins.
Deci, deși codurile par a fi o idee bună, nu sunt nimic altceva decât momeală,
doar o unealtă pentru tine.
Cu alte cuvinte, codurile sunt rahat.
Ceea ce contează cu adevărat e acel mic și inocent PIN,
care pariez că valorează mult mai mult decât orice de aici.
Dar singura posibilitate să faci rost de PIN, e să intri în seif.
Nu știu, e o doar o teorie.
Bine, Colombo,
se pare că ai răspunsul la multe întrebări fără răspuns, pentru un "martor inocent".
Unde vrei să ajungi ? Hei, nu o fac pe degeaba,
dar nu eu am cerut să fiu închis în porcăria asta de seif !
Tot ce am vrut erau cei 20 de dolari, dar nu,
un nenorocit lacom s-a gândit că ar fi o idee bună
să își mărească profitul băncii
concediind casierii pentru a reduce din cheltuieli,
închizând sucursalele, instalând nenumărate bancomate
care îmi iau o grămadă de suprataxe
până când nu îmi mai pot permite proprii 20 de dolari.
Și ce legătură are asta cu treaba noastră ? Mă bucur că ai întrebat.
"Fonduri insuficiente" înseamnă că trebuie să merg
la singura bancă "Grant Liberty" pe care am găsit-o, pentru a-mi retrage banii,
dar deja se retrăgea o sumă mare, adică era jefuită,
ceea ce nu mă deranja deloc
până când un tâmpit a îndreptat un pistol spre mine.
Tipul se impacientează, încearcă să îmi zboare creierii,
i se blochează pistolul, iar eu mă adăpostesc în seif,
care se închide în urma mea, închizându-mă înăuntru
unde dau literalmente peste o tipă super sexy alături de care sunt închis,
ceea ce sună grozav, dar ea a început să îmi care pumni în față,
stricându-mi ziua perfectă și făcându-mă să pierd timp prețios din viață.
Nasol.
Așa că, la naiba ! La naiba cu taxele de administrare, și la naiba cu tine !
Tu și cu toți "infractorii" de la bănci
sunteți la fel de vinovați în "jafurile" voastre high-tech.
Nu puteți trage pe sfoară la nesfârșit tipi ca mine și să mai puneți și o suprataxă.
Preiau controlul suprataxei.
Pe scurt, fă-mi o felație. Vreau răspunsuri.
Chiar că ai o zi proastă. Te rog, continuă.
Întrebarea e, cum intri în acest seif fără să rămâi blocat în el ?
Eu zic că tu nu o faci. Ție nu-ți pasă
dacă cei pe care i-ai angajat, și nu te cunosc, sunt blocați,
atât timp cât sunt în seif. Pentru că atât timp cât aveai pe cineva în seif
aveai tot ce îți trebuie. Aproape.
- Închid telefonul. - Nu. Să te ia naiba !
N-o să închizi. Știi de ce ?
Pentru că nu ai cele patru numere prețioase.
- Ce... ? - Jessica. Mă numesc Jessica.
Sunt una dintre cei pe care voiai să îi tragi pe sfoară.
- Da. Aproape că doare, nu ? - Ce ?!
Mă bucur că ai întrebat. Se numește ''Noemă instantanee''.
Este o teorie despre momentul în care nu percepi diferența
dintre percepția ta a ceea ce ar trebui sa fie, și realitatea a ceea ce este.
Eu zic că, faptul că ai încercat să tragi pe cineva pe sfoară cu o manevră clasică,
iar faptul că ai aflat că ei îți sunt singura speranță, o să îți facă noema să o ia razna.
Dar pun pariu că acel moment a trecut acum și
și pariez ca acum ai chef să cădem la o învoială.
Vrei prețiosul PIN ? Va trebui să plătești o suprataxă.
- Ce zici, Nick ? - Bine.
Pontul 7 În viață ai parte și de surprize neplăcute
Jessica, ești bine ?
Sunt bine.
Cred că a întrerupt cineva curentul. Pe cuvântul tau ?
Cine a tăiat curentul, și de ce, ce se întâmplă,
știi tu, chestii de genul asta ? Nu știu, dar nu e bine.
Nick, te sunăm noi mai încolo.
Trebuie sa rezolvam asta. Nu știu eu toate detaliile
dar e clar ca soarta noastră, și posibila îmbogățire depinde de acel calculator.
Nu ne panicăm, bine ?
Stai să dau un telefon.
- Salut. - Alo ? Ia zi, ce s-a întâmplat ?
Nu știu, m-ai pus pe "așteptare".
Încerci să mă faci să te aștept ? Trebuie să admit că e o tactică bună de negociere.
M-ai ținut ceva timp pe jar.
Nu. Pur si simplu am uitat de tine.
Ce ? Cum adică ai uitat de mine ?
Am fost ocupat, atâta tot.
Ocupat ?! Ești închis într-un seif !
Ce mama naibii ai putea face să te țină ocupat ?
Mă îngrijorezi, Jinx. Îmi pare rău, sincer. Te rog, nu-ți face griji.
Ofițerul Degepse îmi dădea sfaturi cum să trec prin această situație.
E foarte stresant pentru mine. Nu i-am spus nimic.
M-am gândit că vrei să îl fac să aștepte până când cădem noi doi la învoială.
Bine. Bine.
Te-ai gândit bine, Jinxy. Bună treabă.
Bine, acum între noi doi. Apropo de învoială...
Mai întâi spune-mi ce s-a întâmplat.
E groaznic de întuneric aici. Cred că au tăiat curentul.
Nu-ți bate capul. Fac asta doar să ne intimideze.
În primul rând, noi să ajungem la o învoială.
Apoi vom negocia cu polițiștii,
vom elibera niște ostatecii pentru a ne da drumul înapoi la curent, și...
Stai puțin.
Stai puțin. Cred că nu mai am bater... La naiba !
La naiba ! La naiba !
Credeți că încearcă să comunice cu noi ? Domnule ?
Alo ?
Ofițerul Degepse la telefon. Ce mai faceți ?
Salut. Suntem bine.
S-a mai schimbat ceva ?
E cam întuneric aici. Ochii încep să se adapteze.
- De fapt, nu prea. - Bine. Bine. Vreau să stați cuminți și să...
Trebuie să ne dea drumul înapoi la curent sau suntem morți.
Scuze, ce spuneai ? Nu am auzit ultima parte.
Te-am întrebat dacă ai vreo altă posibilitate să îl contactezi pe Simon.
Zice că nu îl mai poate contacta pe Simon.
- De ce ? - Bună întrebare. De ce ?
Pentru că tipul ăsta, Simon și-a aruncat telefonul afară, fără niciun motiv.
Comportamentul său devine din ce în ce mai irațional,
și aș vrea să previn orice incident regretabil, înainte să se întâmple.
Din nefericire, acum nu mai am nicio posibilitate de a-l contacta.
Bine, o să vedem ce putem face.
Ce facem ? Nu-i putem cere ajutorul lui Simon, pentru că
ar trebui să-i oferim ceva. Iar să cazi la învoială cu Simon e inutil
pentru că în acest moment nu are deloc noroc.
Am putea cere din partea lui Simon.
Degepse la telefon. Am reușit să vorbesc cu Simon. Are câteva cereri.
Spune că nu mai negociază dacă nu îi dai ceva, ca un semn de bunăvoință.
Zi, ce vrea ?
Unu. Vrea un elicopter civil pe acoperiș în 15 minute.
Doi. Pleacă cu jumătate din bani, și nu îi faceți nimic.
Iar trei, vrea să dați drumul din nou la curent ca să rezolve toate problemele astea.
Eu unul nu i-aș da nebunului ăla nimic,
poate doar ceva insignifiant, cum ar fi să dați din nou drumul la curent.
O să încerc să-l conving că e doar începutul.
Nu avem ce pierde. Pare disperat și gata să renunțe la tot.
Zici că pare disperat ?
Chiar crezi că e gata să renunțe la tot ?
V-am spus eu că încerca să ne spună ceva
la faza aia în care v-a aruncat telefonul în cap.
Spune-i că vom da drumul la curent imediat.
Pontul 8 Nu te lăcomi
E un început. Sună-l pe cum-îl-cheamă,
iar eu voi da drumu la calculator să fim gata pentru ce va urma.
Alo.
Ascultă.
Crede-mă când îți spun că situația devine din ce în ce mai gravă.
Așa că, orice aveai de gând să faci, îți sugerez să o facem.
Orice învoială care trebuie făcută, sugerez să o facem,
sau niciunul dintre noi nu va obține nimic în curând,
decât poate de la 10 la 20 de ani în San Quentin.
Deci, ce zici ? Și eu mă bucur că te aud.
Tipule, lasă vrăjeala.
Poliția a tăiat curentul. Dacă nu ai curent, nu ai calculator.
Dacă nu ai calculatorul, nu mai are niciun rost. Te-ai gândit la acest mic impediment ?
Dumnezeule. Serios ? Nu, nu m-am gândit.
Îmi poți mulțumi mai târziu. Deocamdată avem din nou curent.
Dacă nu îmi spui ce avem de făcut,
toată șmecheria asta se va termina înainte să înceapă.
Bine. Calculatorul funcționează ?
Da. Introdu numărul în sub-meniul "Număr de Identificare Personal".
În acea pagină vei vedea patru cifre care corespund unui card pentru bancomat.
Dă un clic pe acea opțiune și citește-mi cele patru cifre care apar pe ecran.
E simplu ca bună ziua.
- Ba nu, nu e. - Poftim ?
Ultima oară când am verificat, cuvântul "eu" nu apare în cuvântul "echipă",
și nici în "jaful unui bănci federale".
Dacă primești numărul, dispari.
Acel număr PIN aparține unui card pe care nu-l am,
care aparține și el unui cont pe care nu-l am. Așa că, dacă nu găsești
o modalitate să împărțim banii, ești blocat.
Îți sugerez să începi prin a-mi spune ce anume furăm. Și să știi că timpul trece.
Bine. Gata.
Mărunțiș. Mult.
Ce ? De ce ? De ce furăm mărunțiș ? De ce ? Pentru că pot.
Dacă te lăcomești atunci când vrei să furi ceva, vei fi prins.
Trebuie să te întrebi de ce crezi că vei scăpa.
Dacă știi "de ce", apoi "ce", "unde", și "cum", vor urma.
Bine. Deci cum vom jefui o bancă și scăpăm neprinși ?
Ai observat cum toate operațiunile bancare au o suprataxă enervantă ?
Da. Acum vorbești pe sufletul meu, prietene.
Acum vreau să mă asculți atent și să fii sincer.
Zi. Îți faci mereu balanța contului ?
- Am făcut-o. - Da, cum să nu.
Chiar dacă o faci, verifici vreodată dacă banca nu cumva te-a taxat
cu o suprataxă pentru o tranzacție la bancomat ? M-ai prins de la prima întrebare.
Ceea ce ne aduce înapoi la "de ce." E simplu.
Lumea e prea complicată ca să știm tot.
Viața e alcătuită din milioane de momente, tranzacții,
parole și numere PIN de reținut.
Nu e vorba că nu vrem să știm tot,
doar că nu merită timpul să faci toate socotelile.
Cum jefuim o bancă, și de ce vom scăpa neprinși ?
Fă suma mărunțișului. Furăm suprataxe.
Și sunt bani care lipsesc și nimeni nu știe că lipsesc.
Nici banca nu va ști că lipsesc ? - Avem o problemă. - Da, asta l-am întrebat și eu.
Nu, e un alt tip de problemă.
Nu știam că voi fi închis aici.
Suntem aici de ore întregi. Nu mă pot abține la nesfârșit.
Da, da. Bine. Bineînțeles.
Păi...
nu o să mă uit.
Bine...
Stai, am o idee.
- Nick, așteaptă puțin. - Ce se întâmplă ?
Nu fi curios.
Ce faci ?
În niciun caz !
Calul de dar nu se caută la dinți.
Deci, banca nu va observa ? Bine. Ei bine, așa cum spuneam, nu poți jefui o bancă,
cel puțin nu atât cât să bată la ochi. Încetează !
Deci ce zici dacă la fiecare 12 tranzacții de la bancomat
iei suprataxa și o depui într-un cont deja existent
din bancă. Nimic mai mult decât câțiva cenți
cărora nu le poate fi luată urma.
Da. Mă bucur pentru lecția de economie, dar cam despre ce sumă vorbim ?
Sincer ? Sinceritatea e singura ta opțiune dacă vrei să vezi vreun bănuț.
Bine. Opt milioane două sute șaizeci și șase de mii și cinci sute de dolari.
Mă mai auzi ?
- Sunt o grămadă de tranzacții ! - Cenții ăia se adună.
Și nu te prinde nimeni ? Cum ? Banii furați nu părăsesc banca.
Ironia este că stau în conturi legale de la banca Grant Liberty.
- Așteptând să fie retrași. - Corect.
Atât timp cât ai numărul PIN al acelor conturi poți să îi retragi puțini câte puțini
folosind nimic mai mult decât un simplu card.
- Nimeni nu va observa. - Cum să jefuiești o bancă...
și să scapi neprins.
Dacă nu mă înșel, am face bine să înțelegem în vreun fel
înainte să rămânem fără nimic. Așa că, dă-ne numerele conturilor,
iar noi vom pune un PIN unui card nou.
Nu merge. Dacă vă dau conturile...
Dacă vă dau conturile e ca și cum voi mi-ați da PIN-ul.
Nu există nicio garanție că unul din noi nu va lua toți bani.
Bine. Acum ce facem ?
Unul din noi va trebui să se încreadă în celălalt.
Nu cred că dacă îți dau cuvântul meu e suficient, nu ?
Onoare între hoți ?
Stai.
"Fonduri insuficiente." E ceea ce m-a băgat în porcăria asta de la început.
- Da. Cei 20 de dolari, suprataxe. - Nu. PIN-ul meu.
Îi punem numărul meu PIN conturilor lui Nick.
În felul ăsta doar eu știu PIN-ul, iar Nick are cardul și conturile. Și ?
Păi, nu poți folosi cardul fără numărul PIN,
iar fără card și conturi, PIN-ul e inutil.
Nu trebuie să mergem pe încredere. Ne putem întâlni și să le folosim împreună,
iar apoi să ne vedem fiecare de treaba noastră. Sunt de acord.
Să nu uiți ideea. Trebuie să răspund.
Alo ?
Aveți curent de 10 minute și nu se întâmplă nimic.
- Ai auzit ceva ? - Nu. Vezi tu,
Ce ? Nu mi-a venit nimic altceva în minte.
Cred că timpul a expirat.
Hei, ce se întâmplă ?
Asta e. Acum ori niciodată. Ori facem ca Jinx,
ori banii ăia vor rămâne pentru totdeauna în bancă.
Bine, ai dreptate. Câteva milioane de dolari sunt mai bune decât nimic, nu ?
Du-te la calculator,
și fă ce ți-am spus, iar Jinx să își introducă PIN-ul. Bine.
Jinx. Ce e ?
Nu știu ce să zic. Dacă suntem prinși ? Dacă ajung să fac pușcărie pe viață ?
Viață ?
Da.
Nu știu cum a fost la tine, Jinx, dar asta nu prea a fost cine știe ce viață pentru mine.
Sunt doar un mercenar anonim.
Asta e viața mea ? Asta ? Pentru tot restul vieții mele ?
Viața ta înseamnă suprataxele de 1.50 dolari,
și să fii sclavul unora ca Simon și băncii Grant Liberty ?
Când vom lua decizii de capul nostru ?
Azi a fost...
diferit.
Cred că ăsta e momentul.
Știi, cred că asta e... viața. Decizii de genul ăsta.
Viața noastră nu stă într-un singur moment magnific.
O decizie aici, o decizie acolo,
viața e alcătuită din aceste momente mici.
M-am săturat de viața asta.
Așa că...
Cât de grandios putem face acest moment, Jinx ?
Să avem o viață.
Ești nebună ? Ăsta e un moment insignifiant pentru tine ?
Da, ai dreptate. E un moment important.
E... Da.
Dar principiul e același. Iei o decizie. Ce facem ?
Ce vei face ?
O să îmi iau cei 20 de dolari, și mult mai mulți pe lângă ei.
Da. Să-i dăm drumul.
Introdu PIN-ul.
Deci acest mic chenar e cheia bogăției noastre, nu ?
Gata. Asta e. Am terminat. Acum ce facem ?
Acum, plecăm.
Scuzați-mă. Tocmai mi-am dat seama. Avem o problemă.
- Care ? - Ei bine, nu aveți cum să scăpați.
- Ce ? - Mai bine zis, ea nu are cum să scape.
Ce vrei să spui ? I-a păcălit pe polițiști. Ei cred că e unul din ostateci.
Bine, dar asta nu rezolvă problema numită "Simon".
Chiar dacă așteptați până polițiștii vor intra în forță,
el nu o să tacă din gură.
O poate turna la poliție când va afla că nu e și ea arestată.
Nu, nu. Nu după toate astea.
Stai puțin.
Ofițerul Degepse la telefon.
Îmi pare rău, nu am mai avut semnal, dar acum sunt în zona cea bună.
Super. Ceva vești ?
Simon spune că apreciază gestul de bunăvoință
și în schimb e dispus să elibereze doi ostateci.
- Pe mine și pe Jessica. - Nu glumești ? Serios ?
Bine, bine. Te apărăm noi.
Te apărăm noi. Uite. Bine, uite. Ascultă,
ieși ușor, iar de restul ne ocupăm noi.
O să se termine în curând.
Îi spun lui Simon că ești gata de eliberare.
Acum facem progrese.
- Ai cum să-l contactezi pe Simon? - Da, îl sun pe Roger.
- Pe cine ? - Pe "gorila" lui.
Celălalt om din echipă. Mi-a dat numărul lui în caz că apar complicații.
Cred că asta se poate numi o complicație. Nick, te sunăm noi mai încolo.
- Alo ? - Trebuie să vorbesc cu Simon.
E cam ocupat în acest moment. Cine ești ? Roger, dă-mi-l la telefon.
- Alo ? - Salut, sunt eu, Jinx.
Salut, Jinx. Ce e ?
Trebuie să-ți mărturisesc că acum chiar m-ai îngrijorat.
Îmi pare rău că ai așteptat, dar am face bine să cădem repede la învoială.
- Tocmai am vorbit cu Degepse. - Ce a zis ?
A zis că dacă nu vede un semn de cooperare în următoarele cinci minute
vor lua cu asalt clădirea cu cei de la anti-tero.
La naiba ! La naiba !
La naiba !
Bine.
- Ce vor ? - Nu o să-ți placă.
Ce ?! Ce vrea ?
Vor să eliberezi cel puțin un ostatec, și... Și mai ce ?
Unul din voi trebuie să se predea.
Bine. O pot lua pe Jessica.
Serios ? Le-o dai lor ? Pur și simplu ?
Ce-mi pasă mie ? Tu vrei să ieși, iar eu vreau să intru.
Ia-o pe Jessica ca poliță de asigurare,
iar polițiștii vor primi prețiosul pion de negociere.
Pare un plan bun.
Ce ai ? Ăsta e biletul nostru de ieșire.
Da.
Cred că e cel mai frumos lucru pe care l-a făcut cineva pentru mine.
Serios ?
Bun. Să plecăm naiba de aici.
Ce faci ? Aranjez următoarea noastră întâlnire. Când vom fi în afara seifului ăsta.
Serios ? E o a doua întâlnire ?
Trebuie să mă legi.
Ca Simon să creadă că sunt în continuare ostatecul tău.
Ai vrea tu.
Mă ajuți cu asta ?
E bine ?
E bine.
Gata, ies.
Nu vreau să avem probleme !
Credeam că ești mai înalt.
Să mă ia naiba, Jinx. Îmi place tupeul tău ! Ai progresat mult astăzi.
Stai. Stai.
Nu pot ieși afară așa.
Ar trebui să fiu ostatecă ca și tine, nu ostatica ta.
Își vor da seama că ceva e în neregulă.
Trebuie să fii ostatica mea, să-l păcălim pe Simon, dacă vrem să ieșim de aici.
Ce sugerezi să facem ?
Ai grijă. E încărcat.
La naiba. Stați pe loc !
S-a blocat.
Pontul numărul 9 Ține minte,
în viață mai ai parte și de surprize neplăcute
Intrați. Intrați !
Lasă arma jos ! Lasă arma jos, nenorocitule !
Arată-mi mâinile. Mișcă.
Mișcă, nenorocitule !
Mă înțelegi ?
- Ai dreptul să nu spui nimic. - Să-ți văd mâinile.
Tot ce spui poate fi folosit împotriva ta la tribunal.
Ai dreptul la un avocat. Dacă nu îți permiți unul, ți se va da unul din oficiu.
Înțelegi drepturile pe care ți le-am spus ?
La o parte, haide.
Mă descurc, mă descurc.
Alo, mă auzi ? La naiba. Acum ?
Da, tare și clar.
Bine, unde rămăsesem ? La mărunțiș.
Acei zece cenți pe care nici nu te obosești să îi iei de jos
sunt aceeași zece cenți care ne sunt furați.
Deci, le punem o suprataxă celor care ne pun suprataxe. Sunt de acord.
Dar există o problemă în planul tău. O greșeală în planul "meu" ?
Dacă noi avem PIN-ul, iar tu ai conturile,
ce se întâmplă mai departe ? Ce se întâmplă când ne întâlnim ?
Ai încredere în greșala fatală.
Ei bine, există un singur răspuns.
Știai că statisticile spun că 98% din infractorii condamnați
au reușit cel puțin o infracțiune anterioară celei
pentru care au fost arestați ?
Asta înseamnă că aproape toți scapă nepedepsiți, cel puțin o dată !
Le mergea bine. Dar nu, au trebuit să-și mai forțeze o dată norocul.
Apropo, pontul numărul 10
Închide telefonul și... Trebuie să știi când să te oprești.
Traducerea și adaptarea: vvaleriu, valeriut@4x.ro
Corectarea: Valeriu Sincronizarea: Valeriu