-I tidigare avsnitt: -Vad har hänt i Bay Harbor-fallet?
Masuka hittade alger i liksäckarna.
Det är stenarna. Algerna vi hittade på stenarna.
Slaktaren hade dem som tyngder. Han tog dem nog där han har båten.
1973 hittades Laura Moser och tre andra styckade med motorsåg.
Laura och hennes vänner hade stulit en langares kokain.
-Vad i rapporten ville Harry dölja? -Du var kvar i flera dagar.
Utsvulten och badande i blod.
-Det här är min mamma. -Gail.
Han döljer nåt. Jag är säker.
-Dödade du din fru? -Ja.
Tvinga mig inte!
-Debra. -Jag heter Gabriel.
Så du är kinky?
Nej, den jag hade sex med senast försökte döda mig.
-Där är min stödperson. -Var då?
Dexter, det här är Dexter. Jag ska låta er lära känna varandra.
Du ska erkänna dina mörkaste hemligheter.
-Men den som gjorde det här... -...är en människa som jag - och du.
Alla är goda - och alla är onda.
Hon vet inte om det, men hon ser mig bakom masken utan att skygga.
En cappuccino med scones. - Nästa?
-De flesta hatar köer. -En kaffe och ett wienerbröd, tack.
På banken, i mataffären, på kaféet.
Inte jag.
-Kan du gå framåt? -Jaha...
Den som vill se på mänsklig natur kan stå i vägen för nåns mocha latte.
Och jag ser hur lik Miamiborna jag är. De vet inte mer om mig än jag.
-Snubbarna förtjänade det. -Att styckas?
Han som gjorde det borde få medalj.
-4,20 dollar, frun. -Förlåt. Plånboken är här nånstans.
-Jag kan betala. -Är du säker?
-Jag insisterar. -Tack. Du är som sänd från himlen.
-Helvetes heliga moder, vad gott. -Du bröt nog mot nåt budord där.
-Brinner flitens lampa inom teamet? -Knappast.
Tills algrapporten är tillbaka gör vi ingenting.
Stenarna jag sänkte mina offer med kan till slut sänka mig.
Men drogavvänjningen har lärt mig att ta en dag i taget.
Bay Harbor-slaktaren... Den jäveln borde ha en kula i skallen.
-Känner du verkligen så? -Han dödar människor.
-Pappa lärde oss vad livet är värt. -Vi fick nog olika hemläxor.
Centralen.
-Ses vi i kväll? -Jag ska nog sova hos Gabriel.
-Skulle ni inte ta det lugnt? -Det gör vi. Inget sex, bara kelande.
-Lilla syster kelgris... -Akta dig. Jag har en skållhet dryck.
Jag har aldrig fattat superhjälte- grejen, men vi har en del gemensamt.
Tragiska bakgrunder. Hemliga identiteter.
Hälften människa, hälften mutant.
Ärkefiender...
-Trevlig inledning på dagen, va? -Borde inte du byta kontor, chefen?
-Jag är hellre här. Vad säger du? -Skador från trubbigt föremål.
Att döma av blodstänket på disken utdelades första slaget här.
Stänken tyder på upprepade slag mot huvudet.
Offret försökte fly bakvägen, men kom inte långt. Vem är han?
Denny Foster. Han hade sista skiftet.
-Rån? -Inga pengar saknas i kassan.
Nåt så brutalt måste vara personligt.
Vill du träffa den huvudmisstänkte?
-Han har fenor. -Borde vi ringa Super Friends?
Det behövs inte. Jag hittade blodspår på undersidan.
Jag tar den till labbet och verifierar att det är mordvapnet.
-Vem är hans närmaste anhörig? -Denny var en enstöring.
-Vem är det där? -Dark Defender.
Denny fick idén att slå mynt av den där seriemördaren.
Låter trevligare än Bay Harbor-slaktaren.
-Jag håller på med en utfrågning. -Denny tänkte lansera den som serie.
"I skydd av mörkret skipar han rättvisa med sin klinga."
Jag behöver lite luft.
Tack så mycket.
Dark Defender...
Nej, Miami är för varmt för såna skinnkläder.
Första gången jag blev hög var när jag var femton. Nej, jag var fjorton.
Nej, vänta... Jag var femton, för jag hade börjat på high school.
Jag minns det eftersom jag dejtade Susie Mitchell.
Det tog slut, för jag kallade henne Sharon, hennes systers namn.
Hon hatade när folk gjorde det. Hon visste inte att jag var kär i Sharon.
Sharon ville inte ha med mig att göra, så...
Skada inte mitt barn!
Våga inte!
Titta inte. Blunda. Mamma älskar dig.
Skada inte mitt barn!
Det är okej, mamma. Du är i säkerhet.
Sexigt.
Vart tog du vägen?
Jag hade en bisarr dröm. Om min mamma.
Säg inte mer. Oidipuskomplex. Det förklarar en hel del.
Vad gjorde du mot din mamma i drömmen?
Räddade hennes liv. Hon blev mördad.
När jag var liten. Jag var där och såg när det hände.
Jag har aldrig berättat det för nån.
Kom.
Har du tänkt på att det kanske inte var din mamma du räddade...
-...utan dig själv? -Det var inte det som hände.
Var inte så säker. När jag slutade missbruka dök alla sjuka sår upp.
Ditt beroende kan ha börjat där.
Jag hoppas att den som gjorde det hamnade i stolen.
Det var tre män.
-Jag vet inte vad som hände med dem. -Dexter...
Om de sitter i fängelse måste du konfrontera dem.
Om de är döda får du pissa på deras gravar, men du måste få ett avslut.
-Hur ska du annars bli bättre? -Jag väntade mig aldrig att bli det.
Metamfetaminlabbet är i strumplådan.
-Det ser illa ut, va? -Men de söta trosorna hjälper.
Kan du tro på att jag vill lära känna dig?
Genom att rota igenom mina saker?
Jag är störd.
Och du har varit så bra.
Det där om att den jag senast hade sex med försökte döda mig...
Det var sant.
Det var Isbilsmördaren.
Vem är det?
-Det är fan inte roligt. -Jag vet inte vem det är.
-Jävlas inte med mig. -Jag var i El Salvador i ett halvår.
Jag kom just tillbaka.
Så till skillnad från alla andra idioter som tror...
...att jag är ett troféligg...
...hade du ingen aning om vem jag var på gymmet?
Jag stötte på dig på gymmet för att jag tyckte du var sexig.
Bra svar.
Vad är det som är sexigt med mig?
-Den är i hörnet! -Gör inte illa den!
Använd en kvast. Den kan ha rabies.
-Där är den! Ta den! -Var försiktig.
Ja, han lyckades!
Min hjälte.
Då är föreställningen slut. Nu måste vi klä på er.
-Har ni bältdjur i Michigan? -Nej.
Förut fanns det inga här, men nu är det rena "Bältdjuren anfaller".
Du tycker att du är charmerande, va? Det brukar väl funka, som för Paul.
-Jag vet vad du är. -Förvirrad?
De här låg i en låda. Säg mig...
Varför skriver Rita ut texter från Anonyma Narkomaner om Paul är död?
-För att jag nyligen gick med. -Jag visste det.
-Jag kommer inte att skada Rita. -För jag ger dig inte chansen.
Det är en tidsfråga när du drar henne med dig.
-Har du diskuterat det här med Rita? -Jag ska, om du inte gör det rätta.
Om du bryr dig om den här familjen-
-låter du min dotter och barnen vara i fred.
Algerna har utsatts för zink och bly.
Tre marinor har ett begränsat flöde som kan leda till så höga nivåer.
Turkey Creek, Sunset Keys och Coral Cove.
-Nån som känner till dem? -Pappa hade vår båt i Coral Cove.
Min bror har platsen nu. Halva kåren har nog båtar där.
Det är en av få marinor som en polis har råd med.
Morgan och jag tar den. Soderquist och Lee tar Turkey Creek.
Hill och Ramos tar Sunset Keys. Resten stannar här med Batista.
-Rapportera all information till mig. -Om båten finns där ska vi hitta den.
Ledsen att det tog sån tid. Jag hittade inga fler akter.
-Jag hittade bara den här. -Bara en? Tre män greps för morden.
En har avlidit, en avtjänar livstid. Det där är det enda öppna fallet.
-Santos Jiménez. -Varför är fallet öppet?
Jiménez fick skyddad identitet mot att vittna. Det står en adress där.
Efter 34 år antog han väl att alla som är ute efter honom är borta.
-Han hade fel. -Det finns även några ljudband.
Ser du där? Polisen hade en infiltratör inför kokaintillslaget.
Jag tar dem också.
Harry sa att det personliga försämrar omdömet, men jag har levt i en dimma.
Det är fredag den 28 september 1973. Det här är assistent Harry Morgan.
-Pappa. -Jag klarar fan inte det här.
Jag måste veta när leveransen kommer, Laura.
Laura Moser. Min mamma.
Jag orkar inte längre. Jag är så rädd, Harry.
Allt kommer att bli bra. Lugna ner dig, bara.
Jag har tagit kokainet som bevis. Varför räcker inte det?
Estrada och hans män måste tas på bar gärning på varvet.
Han kommer att få reda på det. Då dödar han mig.
Harry, jag tror att nån följde efter oss till parken.
Om vi var förföljda hade jag märkt det.
Håll ut en liten stund till. Det här är snart över.
-Jag måste hämta Brian från skolan. -Jag tänker inte låta nåt hända dig.
Eller dina pojkar.
Jag lovar.
Harry bröt sitt löfte. Han kom inte till brottsplatsen av en slump.
Det var hans fall. Laura Moser var hans informant.
Harry kände min mamma.
Den misstänkte är 188 cm, väger 170 kg och har en Ford-pickup från 1971.
Sprid hans körkortsfoto.
-Hej. Jag har goda nyheter. -Jag med.
Offret hade en blogg och var osams med nån som kallar sig "Corndude".
Åklagaren lade ner din utredning. Det väcks inget åtal.
Corndudes riktiga namn är Benjamin Alvaro.
-Har du erbjudits kurator? -Vad fan ska jag med det till?
Du sköt ihjäl en man. Det är andra gången på mindre än ett halvår.
-Det måste kännas tungt. -Jag mår bra. Tack ändå.
Sushiställets övervakningskamera täcker parkeringen.
-Polisprästen är bra på att lyssna. -Byt inte ämne.
På bandet syns en grön-vit pickup. Den tillhör Alvaro.
Han var här efter stängningsdags.
Några män får bevaka Alvaros hus, så tar vi arbetsplatsen.
-Nej, jag har Simms och Giles. -Kom igen! Det blir som förr i tiden.
Min advokat ringde, Nina. Vi måste prata om den här besöksrättsskiten.
-Kan du ringa till Dexter igen? -Han svarar inte.
Ring när du hör det här. - Ursäkta. Är du en vän till Dexter?
Jag är...hans inredare. Älskar hatten.
Ge henne en besöksbricka. Jag tar upp henne.
-Angel Batista, Dexters bästa vän. -Trevligt att råkas, Angel Batista.
Jag måste vara en expert på att analysera mönster.
Nu framträder ett alltför bekant mönster ur mitt förflutna:
Harrys lögner. Inte konstigt att han förstörde akten om min mammas död.
Han gjorde det för att dölja sin skuld.
Titta vem jag hittade.
Sen kanske du kan komma hem till mig. Där behövs det en kvinnlig touch.
-Vad sa du till Angel? -De här är fantastiska, Dexter!
Du får inte vara här, Lila.
Fick du reda på vad som hände med männen som mördade din mamma?
Döda eller i fängelse. Förutom en.
Han slapp straff och bor i Naples i Florida, där han har en bar.
Och vad tänker du göra åt det?
Har inte bestämt mig.
Är du inte det minsta förbannad över att han kom undan med mord?
-Nej. -Är du säker?
-Kanske lite. -Åk dit och berätta för honom.
För att botas måste du rikta vreden mot den som skadade dig.
Naples är kanske...två timmar bort? Vi kan åka i kväll.
-Okej. -Hämtar du mig efter jobbet?
-Kan jag få en? -Visst.
-Vad är det för nåt? -Majssirap och färg. Eget recept.
Inte illa.
Tack.
Herregud. Hur kan man låta bli att laga sånt?
-Gick det bra? -Ja.
Vi utgår från att mördaren äger en båt, men tänk om han...
Hur står du ut i hettan? Min tår är helt svullna.
Hur som helst, tänk om mördaren hyr en båt.
-Jag kan kolla namnen på... -Gillar du gurksmörgåsar?
Jag vet inte. Vi har datumen för när några av offren försvann.
-Det viktigaste är färskosten. -Vi kan jämföra med uthyrningarna.
Då kanske samma namn dyker upp.
-Hörde du vad jag sa? -Inte ett ord.
Klockan är ett. Jag äter alltid lunch klockan ett.
Det kommer du att märka. Varför sätter du dig inte?
Se det som en order, om det hjälper.
-Skorna också. -Borde vi inte...
-...undersöka området eller nåt? -Du är väldigt otålig.
-Har nån sagt det? -Ja, min pappa.
-Söker du jobbet? -En observation, bara.
Kritiserar du mig för att jag vill sköta mitt jobb?
Ja. Klockan är ett.
Sist jag var vid båtar kidnappade en mördare mig.
Det kan förklara varför jag bor med min bror och spionerar på min kille.
Förlåt min otålighet, men till lunch vill jag ha en fet köttsmörgås-
-och inte fan tänker jag äta den här.
-Debra? -Vad då?
Det här är ingen kommersiell marina. Jag ser inte en enda uthyrningsskylt.
Men jag ser att den är eftersatt. Dålig säkerhet, dålig belysning.
Om man är här på natten ser ingen vad man gör.
Därför beordrar jag bevakning på den här marinan och de två andra.
När jag har avslutat min lunch.
Jag har avslutat min rapport, tagit ledigt, lämnat meddelande till Rita.
Naples, här kommer jag.
Jag kan inte låta min vrede gå ut över mammas mördare när Lila är med.
Men jag kan förbereda mig.
-Vart ska du så tidigt? -Jag ska vara borta i kväll.
Sitt inte uppe och vänta. Jag tänkte ge mig ut på vägarna.
-Vem är du? -Så du kan binda fast Gabriel hemma.
Skitkul. Ring sen, jag vill prata om Coral Cove.
-Vad är det med Coral Cove? -Algerna ledde oss dit.
Om jag var du hade jag flyttat båten. Det är skitdålig säkerhet.
Det är det som är meningen.
Algen hade kunnat vara kryptonit. Spåras den till mig är jag hjälplös.
-Är det en hyrbil? -Nej, hon är min helt och hållet.
Så din minivan är en hon?
Din flickvän måste vara svartsjuk. Accepterar hon att du gör det här?
Jag sa inget. Ritas mamma upptäckte att jag går på drogavvänjning.
Hon vill att jag lämnar Rita och barnen.
-Hon kanske har rätt. -Jag kan inte överge dem.
Har du tänkt ut vad du ska säga till killen?
Jag kommer nog på nåt.
Du kan väl öva på mig.
Helst inte.
Prova.
Högt.
Det känns som om...
...du stal mitt liv.
Och?
Jag är inte den jag skulle ha blivit.
Det är som om jag är ihålig.
Det är bra. Fortsätt.
Jag gömmer mig inför allas ögon.
Jag förmår inte nå dem som står mig nära...
...av rädsla...
...att jag ska skada dem.
Liksom jag har skadat så många andra.
Det här är vad han fick mig att bli.
Berätta då det för honom.
Vad minns du mest om din mor?
Hon hade långt hår. Mjukt.
Som hennes händer.
Det är allt.
Ja. Precis som förr i tiden.
Du lever för sånt här. Det vet du.
Vi kan ju hoppa in i bilen och fördriva tiden som vi brukade.
Nej, nej...
Det misstaget gör jag inte igen.
Den misstänktes bil har upptäckts. Den kommer åt ert håll.
Jag går först. Han får inte göra nåt dumt mitt i en folkmassa.
Kom du med som barnvakt? Hur jävla ofta måste jag säga att jag mår bra?
Det är det som oroar mig. Mår du bra efter att ha dödat två personer?
-Fler än två. -Det här är inte armén.
-Mitt jobb är att veta hur du mår. -Allt du bryr dig om är jobbet.
Om du så måste ligga med Pascals man för att få tillbaka det.
-Hur visste du om Bertrand? -Jag visste inget förrän nu.
Jag känner dig. Vi var ihop i två år. När du vill ha nåt, tar du det.
-Vi pratar inte om det. -Så dina problem pratar vi inte om?
Där är Alvaro.
-Vänta. -När ska du lägga av?
När min gamla partner är tillbaka.
När jag säger till.
Ner på marken!
-Kom ihåg: Du gör det för din skull. -Inte för honom.
-Det är okej om du inte klarar det. -Jag vet.
-För vi kan komma tillbaka senare. -Nej.
Jag vill träffa honom i kväll.
Det här är inte konst, utan stugporr.
Det är Rita.
Säg inte mer. Jag ska ändå duscha. Gå inte utan att säga hej då.
-Hej. -Hej. Vad skönt att höra din röst.
Jag började bli orolig. Kör du fortfarande?
-Nej, jag kom nyss fram. -Du skulle ju ringa. Var är du?
Jag bestämde mig för att söka upp nån från det förflutna.
-Var det det som dök upp? -Ja.
Vad är det, Dexter?
Efter i morse kände jag att jag borde hålla mig borta.
-Vad hände i morse? -Din mamma ogillar män med beroende.
Skit också. Du, det betyder ingenting.
Jag tar hand om det. När kommer du tillbaka?
-I morgon bitti. -Lovar du att komma hit direkt?
-Visst. -Jag är ledsen för det här, Dexter.
-Vi ses snart. -Okej.
-Borde du inte duscha? -Jag kollar bara mejl.
Vi ska vara på restaurangen om en halvtimme.
-Vill du inte duscha med mig? -Du stinker.
Jag trodde att du gillade snusk.
"Isprinsessan"?
Helvete.
Kära Ms Barnes. Här är mitt manus till "Isprinsessan".
-Din jävel! -Vad har jag gjort?
-Du ljög! Du är författare. -Jag försöker det, ja.
-Jag såg dina mejl till förlagen. -Gick du igenom mina mejl?
Du ville bara sälja en bok om mig och Isbilsmördaren!
-De där breven är bara... -Dra åt helvete.
Deb!
Vad får det lov att vara?
-Hallå? -Öl. Det du har på fat.
Det ska bli.
-Du bara stack. -Du var i duschen.
Är du där? Ser du honom?
-Han stirrar på mig. -Tänker du säga nåt?
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag borde lägga på.
Ring när du har bestämt dig.
Tre dollar.
Han knarkar. Han är inte bra för dig.
Du har redan börjat röka igen.
-Du vände mig och barnen ryggen. -Det var inte mitt fel.
Jag varnade dig för Paul. Du stack ändå i väg med honom.
Jag stack inte i väg med Paul. Jag flydde från dig.
Inser du hur det smärtar mig att se dig göra om samma misstag?
Nog har jag begått misstag. Och du hade rätt om Paul.
Han var vidrig. Men för första gången känner jag mig trygg och älskad-
-och det är Dexters förtjänst.
Jag kan inte prata med dig när du är sån här. Jag lägger mig.
Det är mitt liv. Är du inte lycklig för min skull, kanske du borde åka.
Överge barnen och mig om du vill. Men Dexter stannar kvar.
Sista beställningen var för en halvtimme sen.
Hör du mig? Du måste dricka upp.
Förlåt.
Jag försöker undvika mitt motellrum.
Jag är på besök från Miami. Har du varit där nån gång?
Kan jag inte påstå.
-Hur länge har du bott i Naples? -Några år.
Trivs du?
Okej, coño . Försvinn.
Okej. Det här blir pinsamt.
Men jag måste säga hur jag känner.
Det du måste göra är att gå, för du har glott på mig hela kvällen.
-Du borde verkligen låta bli. -Försvinn från min bar.
Låt mig säga det jag måste säga, sen går jag.
Du stal mitt liv.
Vad fan? Nu börjar jag bli förbannad.
Jag är inte den jag skulle ha blivit, för du berövade mig nån.
Jag slår fan in skallen på dig om du inte går med en gång!
Jag försökte att göra på Lilas sätt.
1973!
Hamnen i Miami! I en container!
En motorsåg! Laura Moser!
Minns du nu?
Du har blandat ihop mig med nån annan.
Jag vet precis vem du är! Du gjorde mig till den jag är!
Okej, jag dödade henne.
-Jag var tvungen! -Att såga henne i bitar?
Var du tvungen att låta två småpojkar bada i sin mors blod?
Estrada hade dödat mig annars.
Slaktade du henne som ett djur för att hon hade stulit hans kokain?
Nej. Hon var tjallare åt nån snut.
Hon knullade honom.
-Vilken snut? -Jag visste inte hans namn.
Jag följde efter dem till en park.
Mamma och Harry? Var det därför hon dog?
Jag är inte färdig med dig.
Är det inte det hjältar gör, hämnas sina kära?
Va?
Är allting bra?
Vad är det, Dexter?
-Jag trodde att jag kunde stå emot. -Herregud, missbrukar du?
Nej, men jag ska det.
Säg var du är, så tar jag en taxi och hämtar dig.
-Jag måste göra det här. -Nej, det måste du inte! Var är du?
-Du hinner inte. -Våga inte göra det.
-Du är starkare än så. -Det är jag inte!
Jo, det är du fan. Nu har du kommit så här långt.
Om du vänder om nu, kommer du att bli precis som du var.
Ihålig, arg och ensam.
Jag hjälper dig igenom det här. Jag lovar. Kom tillbaka till mig.
-Hur mår du, Dexter? -Det är okej.
Jag gjorde inte...
Det är okej. Jag struntar i vad du gjorde.
Det är okej.
Varför är du kvar?
Jag ser till att marinorna övervakas.
-Glömde du nåt? -Jag jobbar med uthyrningsregistren.
-Från de andra marinorna. -Du ger visst aldrig upp.
Gör du?
Jag var ändå vaken. Dexter är borta och jag kan inte sova ensam.
Din nya pojkvän, då?
Vi gjorde slut. Eller...
Jag gjorde slut.
-Då behöver du inte den här. -Vad är det?
Jag kollade upp hans bakgrund. Du snokade, så jag tänkte hjälpa till.
Har du kollat upp min pojkvän?
-Vad fick du fram? -Ingenting. Förutom några p-böter.
Även om han inte är kriminell kan han ändå vara ett svin.
Jag gick igenom hans mejl. Jag vet, men det var värt det.
Han utnyttjade mig för att sälja en bok om Isbilsmördaren.
Vet du vilken sorts författare Gabriel är?
Barnböcker?
"Isprinsessan" är en barnbok...
Hur kunde jag vara så jävla dum?
När min fru träffade mig var hon övertygad om att jag var spion.
Connie visste inget, men hon hade faktiskt rätt.
-Kollade du upp hennes bakgrund? -Behövdes inte.
Det måste vara skönt. Att bara veta så där.
Hon dog för två år sen. Av cancer.
Jag är ledsen.
Det var så min mamma dog.
-Jag borde gå. -Låt mig fråga en sak.
Din pojkvän, gav han dig anledning att inte lita på honom?
Nej.
Men det spelar nog ingen roll. Jag blev helt tokig.
-Han förlåter mig aldrig. -Några brutna ben?
-Blåmärken i ansiktet? -Nej.
Det löser ni.
Vill du veta varför jag gick med?
Jag hade missbrukat i flera år. Upp och ner.
Jag trodde att jag hade det under kontroll.
Sen träffade jag Marco. Vilket svin.
Jag trodde att han var min pojkvän, men han var visst min langare.
Han fick mig att ta så mycket att när han stack spelade inget nån roll.
Det fanns inget kvar...
...förutom vrede.
En natt var jag så jävla förstörd...
...att jag gick till hans hus och brände ner det.
Det jag inte visste var att Marco låg utslagen inuti.
De skyllde eldsvådan på drogerna.
Men det var jag.
Han dog på grund av mig.
Den kvällen gick jag på mitt första möte.
Att se den sidan av mig själv var fasansfullt.
Att jag kunde göra så mot nån.
Förtjänade han det?
Ja.
Då var det inte fel.
-Hallå där. -Vad tidigt du kommer.
-Det var ingen trafik. -Du kommer lagom till frukosten.
-Var är din mamma? -Hon kommer nog inte att äta med oss.
Hon har varit i rummet hela morgonen. Jag antar att hon packar.
-Jag kanske borde gå. -Nej.
Du ska stanna, för du ingår i familjen.
Är du säker? Jag har utsatt dig för så mycket.
Jag är här för dig, Dexter.
Vad är det här?
Nikotinplåster. Jag har också nåt att sluta med.
Sätt dig.
Är det nåt viktigt?
När blir nästa resa?
Nej.
God morgon. - God morgon, Dexter.
Hej, Gail.
Rita försäkrar mig att du är fast besluten att bli bättre.
-Det är jag. -Då vill jag ställa upp för er.
Jag tänker faktiskt stanna i Miami. Jag sa upp mig från jobbet i morse.
-Men ditt hus, då? -Jag säljer det.
Jag tänkte på det du sa. Jag har inte ställt upp och jag vill ändra på det.
Min syster letar lägenhet. Vi kan nog hitta en åt dig.
Var inte fånig, jag bor här. Vill du vara vänlig och skicka grädden?
Tack.
Harry lärde mig att ljuga och dölja mina mörkaste hemligheter.
Därför måste jag se till att det inte finns en droppe blod på min båt.
Han lärde mig även att inte dra förhastade slutsatser.
Allt är inte vad det verkar vara.
Inte ens Harry. Och jag?
Är jag den sjuka Bay Harbor-slaktaren eller den tappra Dark Defender?
Det får tiden utvisa. Lustigt nog har jag träffat nån som inte bryr sig.
Varje hjälte behöver väl en hjälpreda och varje skurk en kumpan.
Mina förhållanden har byggts på att inte veta nåt.
Men det kanske förändras.
Vilken tanke. Ett liv utan hemligheter.
Översättning: Erik Swahn www.btistudios.com