Tidigare:
Jag borde fokusera på Cassies mord-
-men nu när Hannah är tillbaka är hon allt jag kan tänka på.
-Har du sett honom med Cassie? -Jag känner honom inte.
-Min vän blev mördad. -Jag vill hitta den skyldige.
Deb hade du stannat hemma för.
-Hon hade inte velat det. -Synd att jag inte är Deb.
Hannah McKay är i Miami. Är du intresserad?
-Vad gör du här? -Jag kom för henne.
-Vem fan är du? -Vem fan är du?
Jag vill inte veta nåt nånsin igen. Hon är ditt problem.
Åker jag i fängelse blir jag av med barnen.
Vi har alltid hållit ihop. Det gör vi väl fortfarande?
Ditt blod fanns under Cassies naglar.
-Zach var ju inte där. -Hur är det möjligt?
Du kommer att landa i Nassau. Sen kan du åka vart du vill.
-Vart åker du? -Jag vet inte än.
Argentina?
Varje kontakt lämnar spår, men de är aldrig de vi förväntar oss.
Hannah McKay var i Miami som Maggie Castner.
Stanna hos mig.
-Jag vill bara stanna här med dig. -Det går inte.
Jag är så ledsen för Zach.
Jag måste träffa dr Vogel och komma på en plan.
Du borde stanna här, utom synhåll.
-Jag ska träffa Arlene. -Varför det?
Jag kan inte ta ut pengar som Maggie längre.
Jag har bara pengarna jag har skickat till Arlene-
-och dem kommer jag att behöva för att starta ett nytt liv.
"Var försiktig", jag vet.
Jag tänkte säga att jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Stackars barn. Vi måste berätta det för familjen.
Ge mig lite tid innan polisen kopplas in.
Den här låten spelades när jag hittade Zachs kropp.
-Känner du igen den? -Absolut, jag spelar den jämt.
-Betyder den nåt? -Det är bara en fin låt.
Men patienter kan ha hört mig spela den.
Det finns vissa tecken på kamp.
De slogs här. Bordet har flyttats.
Men mördaren städade upp efter sig. Inget blod.
Jag vill veta vad det handlar om. Varför gör han det här?
Han vill inte bara skrämmas. Han försöker säga nåt, men vad?
Det struntar jag i. Han dumpade Zachs kropp hos mig.
Tänk om Harrison hade varit hemma.
Jag ska hitta honom och döda honom.
Det tror jag säkert, men du måste hålla dig fokuserad.
Det gör jag.
Blod. Han missade det.
Och ett par hårstrån med hårsäckarna kvar.
Och ett stort fingeravtryck i mitten.
Troligtvis Zachs. Det verkar ha placerats där avsiktligt.
Zach hade lärt sig vikten av DNA.
Han kan ha placerat det där så att jag kunde hitta det.
Om det här är en ledtråd-
-agerade Zach otroligt lugnt och rationellt.
Det vet jag inte om du gör just nu, Dexter.
Din önskan att hämnas Zachs död är en känslomässig reaktion.
Möjligen förstärkt av att du tog farväl av Hannah.
-Jag tog inte farväl av henne. -Vad menar du?
Vi ska skapa ett liv ihop.
-Hur? -Jag vet inte. Det löser vi.
Nu när jag känner dig inser jag att du inte är en perfekt psykopat.
Du har ett känslodjup jag trodde var omöjligt.
Det stämmer.
Jag ska hitta hjärnkirurgen och döda honom-
-men sen ska jag fokusera på ett liv med Hannah.
Du missförstod mig nog.
Ditt dubbelliv kan vara farligt.
Mördare kan inte ha ett rikt känsloliv.
Jag tror att du underskattar mig.
Här är Maggie Castners passfoto. Här är Hannah McKays.
-Jag frågar inte hur du fick dem. -Bra.
I stort sett lika. Har du sett henne?
Nej. Hennes båt åkte i går, men hon var nog inte på den.
-Varför tror du det? -Jag har det på känn.
Det duger inte. Och maken?
Han ska vara i New York, men det stämmer inte, så jag vet inte.
-Okej. Jag kollar upp det. -En sak till.
-Jag skulle vilja hjälpa till. -Den federala polisen funkar inte så.
Hittar vi henne får du din belöning.
Det låter bra.
Jag såg dig från min bil och för en sekund kändes det som förr.
-Är du här för att träffa mig? -Quinn, faktiskt.
Du får gärna komma tillbaka.
Matthews säger nog nej. Han blev arg när jag stack.
Det vet man aldrig, Deb. - Jag lämnar er i fred.
-Jag behöver en tjänst. -Vad du vill.
Jag vet nog vem som mördade Cassie, men jag får inte utreda honom.
-Kan du kolla upp honom? -Visst. Är det här allt du har?
Vi har personnummer och adress. Han heter Zach Hamilton.
En blivande seriemördare. Cassie var nog hans andra offer.
Jag kollar upp det. Jag ska säga hej till Dexter.
Ju snabbare jag hittar Zachs mördare, desto snabbare får jag Hannah.
-Du får inte gå in där. -Vem fan är du?
Vänta, vänta. Deb, det här är min dotter Niki.
Niki, före detta kommissarie Debra Morgan.
Oj, förlåt. Pappa säger att du var en stjärna. Varför slutade du?
Nyfiken i en strut.
Trevligt att träffas!
Vad fan gör du med Zach Hamilton?
Enligt Quinn mördade han Cassie.
Det trodde jag också, men jag undersökte det. Det var inte han.
Vad gjorde Zach med dig och Hannah i Keys?
-En seriemördarmässa? -Jag hjälpte dr Vogel.
Varför frågar jag dig ens?
Ingen annan vet det här.
Zach är död.
Men nu vet jag det.
-Och nu måste jag förklara hur. -Mer eller mindre.
Jag tänkte på att återvända hit.
Att bli polis igen och göra nytta som omväxling.
Men jag kommer bara att hamna i en sjuk sits igen.
En träff på en familjemedlem.
Dr Evelyn Vogel.
Hårstråna vi hittade hos Zach... En DNA-analys gav oss mördarens mor.
-Jag förstår. -Jag fick en träff på dig.
Zachs mördare, hjärnkirurgen, är släkt med dig.
Omöjligt. Jag har ingen familj.
-Inte längre. -Längre?
Jag hade en make och två söner, Daniel och Richard.
-Och nu? -De är döda.
Vad hände?
Jag hittade Richard, den yngste, död i vår swimmingpool.
Först trodde jag att det var en olycka.
Men sen insåg jag sanningen. Min äldste son, Daniel...
-Han dödade Richard. -Ja.
Daniel var särbegåvad men hade också många problem.
Det var väl mer än problem.
Han kände ingen empati, ingen rädsla och hade ingen moralisk kompass.
Han var en psykopat.
Min önskan att försöka hjälpa Daniel fick mig att forska på psykopater.
Jag svek Daniel. Jag lyckades inte behandla honom.
Det kanske var därför jag ville hjälpa dig.
Det där är Daniel.
Min man och jag skyddade honom och sa att Richards död var en olycka.
Daniel lades in på en vårdinrättning. Han var bara fjorton.
-Här i Miami? -Nej, i England.
-Tre år senare var han död. -Hur dog han?
En brand bröt ut i Daniels flygel.
Sjuksköterskan hade låst dörren medan hon hämtade kaffe.
Barnen kom inte ut. Sju av dem dog. En av dem var Daniel.
-Såg du kroppen? -Nej, men min man såg den.
Den var helt bränd.
-Om det nu var hans kropp. -Det är absurt. Han kan inte leva.
Han var särbegåvad. Han kunde ha fejkat sin död.
Men varför skulle han göra så här efter alla dessa år?
Hjärndelarna. Betyder de nåt för dig?
Trots att han var ung insåg Daniel att han inte kunde känna empati...
...och hur jag kände kring det.
Han kanske samlade på sig empati-
-och lämnade det vid min dörr.
Daniel Vogel är nu runt 45 år.
Vem som helst. Ingen.
Cassies pojkvän. Han frågades ut den där kvällen.
Oliver Saxon.
Kan han vara Vogels son?
Daniel Vogel är Oliver Saxon.
Du har skapat identiteter. Det kan han också ha gjort.
Det är lättast att ta över en död persons identitet.
Oliver Saxon, dödsbevis.
Falsk identitet. Men kanske ingen mördare.
Jag måste få tag på hans DNA.
Dexter, det här är major Clayton.
Han har hört att Hannah McKay är i Miami.
Förlåt, det här kom som en chock.
-Har du träffat henne? -Varför skulle jag?
Jag berättade att ni var ihop innan du angav henne.
-Det slutade tråkigt. -Det gör dig till ett mål.
Hannah skulle nog inte riskera att komma tillbaka till Miami.
Det kan stämma. Jag kontrollerar bara ett tips.
Innan vi vet säkert borde du få bevakning.
Det hindrar mig att hjälpa Hannah.
Men hjärnkirurgen är där ute, och han vet var jag bor.
De behöver bara bevaka lägenheten och min son.
De släpper inte Harrison ur sikte.
Hur ska ni kunna hitta Hannah om hon nu är här?
Pressen får hennes bild så att folk kan ringa oss.
Men om hon skulle kontakta dig så kan du väl ringa mig?
Självklart. Jag vill få fast henne lika gärna som ni.
Vogel varnade dig för det här - att leva ett dubbelliv.
-Ring Saxon, inte Hannah. -Jag kan hantera dem båda.
-Har du träffat Arlene? -Jag var på väg nu.
Stanna där du är. En major var här. De vet att du är i Miami.
-Du måste ligga lågt. -Men jag behöver pengarna.
-Du får pengar av mig. -En halv miljon?
Nej...
-Jag kör dig. Du åker inte ensam. -Skynda dig.
Det här förändrar allt. Vi kan inte stanna här.
-Jag vet. -Vad ska vi göra?
Vi fixar pengarna och löser det sen.
Du hade rätt, Zach var i Key West när Cassie mördades.
-Hur fick du reda på det? -Jag har mina källor.
Jag önskar att de var mina. Jag var så säker.
Ruta ett, där har du varit förr.
Efter inspektörsfiaskot har jag nåt att bevisa.
Du är duktig och har inget att bevisa.
Jag vill lösa det för Jamies skull också.
-Hon stod nära Cassie. -Ja, och jag är inte där för henne.
-Bor ni inte ihop? -Känslomässigt, menar jag.
-Sen när är du så känslig? -Dra åt helvete.
Börja inte gråta.
Hon anklagar mig jämt för att jämföra dig med henne.
Det kan jag inte hjälpa dig med.
-Det vore konstigt. -Hurså?
-På grund av vår historia, din idiot. -Det var ju då.
Jamie kände Cassie väl. Hon kanske kan hjälpa till.
Hon är ett vrak, så det är svårt att vara både pojkvän och polis.
Jag kan prata med henne.
-Det blir kul att spela polis igen. -Tack.
Bjud på lunch. Och två jävla efterrätter.
Fint hus.
När en flykting ber nån om en tjänst är motivation hjälpsamt.
-Får hon pengar? -Det barnen behöver...
-...och jag får... -Arlenebanken.
-Var det du som angav henne? -Ja.
Lång historia. Får vi komma in?
Är ni ihop igen? Hur ska det funka?
Vi jobbar på det.
Jag sa till barnen att det var ormar här.
Varsågod.
-Vem är det där? -En federal polis.
Stanna här. Jag löser det.
Du öppnar, följ med här.
Du har inget att dölja.
-Kan jag hjälpa dig? -Får jag ställa ett par frågor?
Dexter Morgan! Vad gör du här?
Arlene är en vän. Vi träffades genom Hannah.
-Jaså? -Jag kom för att berätta det du sa.
Ja, jag får hålla koll på barnen.
Du flyttade nyligen. En uppgradering.
Ett bättre skolområde.
-Är du servitris på Denny's? -Ja.
Med den lönen får man varken dockhus eller hus.
Har du inte fått hjälp av Hannah, som gifte sig med en miljonär?
Är hon gift?
Du är straffad. Vet du hur många år att skydda en rymling kan...
Det är jag som har...
...hjälpt Arlene.
Nu förstår jag vad ni ser i varandra.
Du har en speciell smak.
Om nån av er hör nåt från Hannah McKay, ring mig.
-Självklart. -Det gör vi.
-Hej, Deb. Dexter är inte här. -Jag ville hälsa på lillen.
-Jag kan skriva mitt namn! -Toppen!
Jag är så ledsen för Cassie.
-Går det bra att jobba här? -Inte direkt, ärligt talat.
Polisen är här. Det hjälper.
-Hade hon många vänner? -Ja, hon var populär.
Alla är i chock, särskilt Oliver.
-Vem är det? -Cassies pojkvän.
-Var de ihop länge? -Ett par veckor.
Kärlek vid första ögonkastet. För honom.
-Hur menar du? -Cassie tänkte nog göra slut.
Men så ville han åka till Bahamas.
-Bahamas efter två veckor? -Ja, han accepterade inte ett nej.
-Han var inte din favorit. -Ibland var han klängig.
Men han var snäll mot Cassie.
Vi borde alla ha nån som avgudar oss.
-När skulle de ha åkt? -Den här veckan, tror jag.
Quinn, jag tror att vi måste besöka pojkvännen. Oliver Saxon.
-Tror du att Clayton köpte det? -Jag vet inte.
Din bild är ute, så hotellet är inte säkert längre.
-Du behöver nåt mer privat. -Men var?
-Jag vet ett ställe. -Det är väl inte det jag tror?
-Hos Debra, om hon går med på det. -Jag trodde rätt.
-Har du ett bättre alternativ? -Dessvärre inte.
-Får vi ställa några frågor? -Jag hjälper gärna till.
Det måste vara svårt för dig.
Det har varit en mardröm. Jag förstår det inte än.
Och jag är begravd i jobb.
-Jag är sen just nu. -Det går snabbt.
-Vad gör du? -Byggnadsinspektioner.
-Jobbade du när Cassie dog? -Ja.
Ni kan få se mitt schema. Jag var i Sunny Isles.
-Det är några minuter bort. -Ja.
-Så du är upptagen? -Jag är helt fullbokad framöver.
Jaså? Skulle inte du och Cassie åka till Bahamas?
Hur hade du hunnit det?
Det var en rätt galen idé. Men Cassie ville det så gärna.
-Var det hennes idé? -Ja, hon var ivrig.
Gick det inte snabbt? Ni var ju bara ihop ett par veckor.
Det är svårt att förstå, men vi hade nåt speciellt.
Det visste vi båda två.
Ursäkta, men jag måste gå. Kan vi fortsätta senare?
-Ja. Vi kommer en annan dag. -Det låter bra. Tack.
-Han ljög. -Om vad?
Jamie sa att resan var hans plan för att behålla Cassie.
Han behöver inte ha mördat henne. Han kanske var besatt.
-Du borde ändå kolla upp hans alibi. -Det ska jag.
Känner du det där?
Att vi jobbar ihop igen. Det känns bra.
Det är bättre än att leta information till Elway.
Jag glömde hur kul det är.
Förlåt. Jag vet inte varför jag gjorde så.
Då låtsas vi som om inget hände.
-Vad fan? -Förlåt, vi släppte in oss själva.
Ni borde prata i enrum.
Jag behöver ett ställe till Hannah.
Ska det vara mitt hus?
En major är ute efter henne. Han vet att hon är i Miami.
Han gör allt för att hitta henne, så det var min enda utväg.
-Att ta med Hannah hit? -Jag vet.
Det är bara ett par nätter. Tills jag får ut henne ur Miami.
Snälla.
-Ett par nätter, inte mer. -Tack.
Jag har även fått Quinn att släppa Zach.
Hur?
Jag flyttade fokus till pojkvännen. Oliver Saxon.
Tror du att det var han?
Han är misstänkt. Vi pratade med honom i dag.
Om polisen är efter Saxon vet han att jag är det.
Undvik Saxon, Deb. Han är farligare än du tror.
-Vad menar du? -Jag kan inte ta det nu...
...men snälla, gör som jag säger.
Jag visste att jag som polis hade hamnat i sjuka sitsar.
Det gick snabbare än väntat.
Ta honom, du.
Funkar det här?
Javisst. Vi ska umgås.
Om Deb och Quinn skrämde Saxon måste jag agera snabbt.
För sent, han har flyttat.
Men om den här har hans DNA...
...kan jag testa det mot hårstråna.
Varsågod.
Ska vi träffa Hannah?
-Hannah? Hurså? -Folk på tv letar efter henne.
-Är hon i knipa? -Nej, hon är bara populär.
-Saknar du henne? -Ja, jag gillade att leka med henne.
Hon var snäll. Jag önskar att hon var min mamma.
Det är en träff. Saxon är Vogels son.
-Daniel. -Han kallar sig Oliver Saxon.
Han var ihop med min granne tills han dödade henne.
-Vet du var han är? -Han flydde, så jag har ingen aning.
Vad ska du göra om du hittar honom?
-Vad tror du? -Jag vet inte om jag vill det.
Han har mördat fyra oskyldiga och Zach Hamilton.
-Han är min son. -Du kan inte hjälpa honom.
Jag kan försöka få honom inlagd så att han inte kan skada nån.
-Du får inte mörda honom. -Du bad mig om hjälp.
Då visste jag inte vem det var. Min yngste son är borta för alltid.
-Jag kan få en ny chans med Daniel. -Tror du på det?
Du har en son. Hade inte du trott på det?
Den andra chansen kan drabba oss.
Men jag måste säga det hon vill höra.
Okej, vi gör på ditt sätt.
Men hjälp mig att hitta honom. Kan vi nå honom?
-Jag vet inte. -Tänk efter.
-Mama Cass-låten han spelade... -Vad är det med den?
Ett av få fina minnen ihop-
-var när vi brukade åka till King's Bay Café i marinan.
De hade en jukebox, och Daniel spelade alltid den där låten.
Är det mer än ett fint minne? Det kan vara en inbjudan.
King's Bay Café finns kvar.
Saxon har varit ett steg före oss hela tiden.
Vi vet att han stal dina datorfiler-
-men hur kände han till Zach? Vi träffade honom efter det.
Anteckningarna du har på datorn.
Saxon har nog övervakat din laptop.
Det är inte så svårt om man har rätt spionprogram.
Det kan vi använda. Skriv i dagboken att du ska till kaféet i morgon.
Tror du att han kommer?
Det här är nog hans budskap. Han vill träffa dig.
Jag vill inte lura Vogel, men nu kan jag få tag på Saxon.
Du hade inget val. Du var tvungen att ljuga.
Tänk att hon tror att sonen kan bli hjälpt.
-Så galet är det väl inte? -Efter allt han har gjort?
-Du hade väl velat hjälpa Harrison? -Vogel sa samma sak.
Tänk på vad din far gjorde för att skydda dig.
Saxon måste ändå stoppas. Jag ska lägga honom på mitt bord.
Hur kommer Vogel att ta det?
Det är sekundärt. Hon kommer i alla fall att leva.
Du löser det.
Jag är glad att du är här.
Jag vill kunna fortsätta vara här för dig.
-Men? -Jag kan inte stanna här. Det vet vi.
Jag kan starta ett nytt liv nån annanstans. I Argentina.
Det kanske vi kan allihop.
Du och Harrison kan komma. Vi kan börja om.
-Det blir jobbigt för Harrison. -Men förändring kan vara bra.
-Ibland kan det... -Ja.
Jag, du och Harrison.
-Vi flyttar till Argentina. -Vi får det att fungera.
Jag säger upp mig, hävdar att jag är utbränd.
Jag ska ut och resa med Harrison.
Bara Debra får veta sanningen.
Kommissarie.
Har du hört nåt om Zach Hamilton?
Zach Hamilton? Vi skulle ju inte utreda honom.
Hans föräldrar ringde. Han har varit borta i flera dagar.
-Har de anmält honom försvunnen? -Nu precis.
-Om han dyker upp vill jag veta det. -Det ser jag till att du får.
-Tack för att du kom, Deb. -Vad är det?
Välkommen tillbaka, inspektör.
Du får jobba dig upp i leden.
Vet du hur glad jag är? Familjen är enad igen.
Vi måste fira.
-Vad är det? -Allt händer så snabbt.
Vill du att det ska gå långsamt?
Jag behöver lite tid att tänka över det.
-Varför det? Du ville väl det här? -Ja.
-Jag trodde i alla fall det. -Jag fattar inte.
Jag behöver bara lite tid.
Ta all tid du behöver.
Behåll den här.
Jag försökte ringa Saxon, men han svarar inte.
Jag åkte hem till honom, men han har flyttat.
-Vi verkar vara på rätt spår. -Ja. Lycka till.
-Allt det här är tack vare dig. -Bra att jag kunde hjälpa till.
-Du har städat. -Lite.
Hoppas jag kan hitta saker. Jag visste var allt låg.
-Är du hungrig? -Allvarligt?
Jag förstår.
Jag ska äta, och det räcker till dig.
Ska du återvända?
Hur fan kan jag återvända?
Min bror är en seriemördare.
En annan bor hos mig och äter sallad.
Jag kan aldrig återvända.
Jag vet allt om att vilja ha saker man inte får.
Jag hade velat lära mig att acceptera ett nej.
-Det hade gjort livet lättare. -Men det har du inte.
Jag tar den där.
Jag är sån, och jag har en känsla av att du är likadan.
Det är det enda vi har gemensamt.
-Tänk att jag äter din mat! -Rätt gott, va?
-Vi åker om två minuter, Harrison. -Snart klar.
-Förlåt för all bevakning. -Det är faktiskt skönt att de är här.
Om Hannah kom hade Harrison sprungit emot henne.
Det är han inte ensam om.
-Dexter, jag stör väl inte? -Inte alls. Kom in.
-Hur kan jag hjälpa? -Jag ville bara titta förbi.
-Allt är lugnt. -Bra.
Jag tror att hotet är borta.
Hannah har nog dragit vidare.
Bevakning är inte nödvändigt längre.
-Vad heter du? -Harrison.
Är det här din familj?
Är det där din pappa? Och det där är väl du?
Vem är den vackra kvinnan?
-Min mamma. -Din mamma?
Packa handduken. Dags för simning!
Kom nu, hajmannen.
Han förlorade henne som bebis. När han ritar henne får hon liv.
Vi måste ge oss av.
Tack för besöket.
-Kan vi prata? -Javisst.
Dörren stängd. Dåligt tecken.
Hannah McKay var ihop med din bror.
-Var det inte värt att nämna? -Det verkade inte viktigt.
-Döljer du nåt mer? -Kanske, men om jag berättar...
Sluta snacka skit. Träffade du henne i Keys?
En lögn. Din bror bad dig släppa det.
-Varför bryr du dig? -Jag har 250 000 skäl.
-Vi prioriterar olika. -Ja.
Jag trodde aldrig att du skulle göra så här.
Tror du att det här är rätt jobb för dig?
Annars kan du sticka.
Nån som bryr sig kan få ditt kontor.
Förlåt, jag är tidig.
-Jag har bara te att bjuda på. -Det blir bra.
Jag varnar dig, det är starkt.
Jag behöver all styrka jag kan få.
Jag träffar Daniel på kaféet, leder honom ut, och du söver honom.
Sen tar vi honom till en inrättning.
Varje gång jag blundar ser jag hans ansikte framför mig.
-Daniels? -Ja.
Att han lever känns overkligt bra.
Det är otroligt.
En del av mig vet att det är sant. Och jag ska få träffa honom.
Min son, min lille pojke.
Han existerar. Oavsett vad han har gjort...
En dryck från Hannah var lindrigare än min nål.
Nu slipper Vogel se vad hennes son har blivit.
-Får jag en kopp kaffe? -Javisst.
Det är tredje gången han spelar den. Ger han aldrig upp?
Jag följer efter honom tills vi är ensamma.
Det är dags att döda budbäraren.
-Saxon såg dig. -Han är smart.
Han kanske tror att Vogel skickade dig.
Han kan vara på väg till henne.
Det här är dr Vogels röstbrevlåda. Lämna ett meddelande.
-Du drogade mig. -Jag försökte bara skydda dig.
-Var är Daniel? -Han kom undan.
-Jag ville varna dig. -Det har du gjort nu.
-Jag tar hand om det här själv. -Det är inte säkert eller smart.
Tack för omsorgen och allt du har gjort-
-men det är en familjeangelägenhet.
Du kallade dig min andliga moder. Gör inte det oss till familj?
Hur kan jag lita på dig efter det som hände i morse?
Jag ska ändå ta hand om Daniel.
Vår säkerhet vilar på det.
-Efteråt åker jag med Hannah. -Åker?
-Vi lämnar Miami med Harrison. -Det slutar inte gott.
Att tro att Daniel kan bli hjälpt, hur kommer det att sluta?
Släpp det, Dexter.
Enligt Vogel slits jag mellan min mänsklighet och mitt mörker.
Det kanske stämmer. Jag vill ändå inte leva utan Hannah.
Nu slipper jag det. Vogel och jag går skilda vägar.
Jag dödar Saxon och lämnar Miami för gott.
-Tror du mig nu? -Ja. Du skickade honom inte.
Är du hungrig? Vad sägs om frukost?
Okej...
...mamma.