"Фьорст лук пікчерз" та "Лейкшоре інтертейнмент"
разом з "Пітбул пікчерз" презентують
"Смерть дівчини"
Арден!
Ти тут?
Арден!
Незнайомець
- Це тут. - Мем, чекайте тут.
О, чорт!
- Це четвертий, знайдене жіноче тіло. - Що вони тобі сказали?
- Нічого. - Двадцять п'ять хвилин витратила дарма!
Там мертва дівчина.
- Вони просто запитали. - Про що вони запитали?
Ти ж нічого не знаєш!
Я знайшла її.
І ти викликала поліцію? Ти не дивилася фільми?
Вони пройдуть повз сад, подзвонять мені в двері, наче ми старі знайомі.
Я навіть не встигну отямитися, а вони вже підніматимуться по сходах.
Я всього-на-всього розказала їм про дівчину!
Ти знайшла її!
І що з того? Треба було піти та мовчати! Ти дурна!
Ви знайшли мертву дівчину?
Приділіть мені хвилинку свого часу.
Розкажіть, як це було.
Так моторошно...
Це вона... вона знайшла дівчину.
О, Господи.
- Решта 50 центів. Я можу допомогти? - Все гаразд.
Де твоя машина?
Ти відмінно виглядала по телевізору.
Це ж була ти?
Деякі... тобто деякі люди, вони виглядають як всі.
Але ти гарненька. Я покладу.
- На заднє сидіння? - Будь ласка.
Ти повинна відкрити.
Я б хотів зустрітися з тобою.
- Я справді не... - Ти не хочеш відпочити зі мною?
Годі, давай відтягнемося. Я заїду об одинадцятій.
Я не можу.
- У тебе є хлопець? - Ні.
- Я не хотів образити тебе. - Дякую. - То ж, об одинадцятій?
Арден!
- Що ти зробила з обличчям? - Нічого.
- Що з тобою? - Нічого.
Молоко скисло.
- Зніми! - Ні! - Зніми!
Виглядаєш як дводоларова шльондра!
Ти заплатила за таке?
Де ж камери, міс Америка?
Стрибає вверх-вниз: подивіться на мене, подивіться на мене!
Просаджує мої гроші на це сміття!
Дивиться в дзеркало день та ніч як зачарована!
Ісус!
Це була помилка!
Це повинна була бути ти, а не мій хлопчик!
Не кажи так про нього! Не смій!
У тебе брудні думки! Я розкажу їм про тебе!
Вони заарештують тебе!
Я здам тебе їм! Окрім мене ти нікому не потрібна!
Ти - ніщо!
Я стікаю кров'ю! Арден! Я стікаю кров'ю!
На мені їх кров!
- Ну і як це? - Що саме? - Знайти мертву дівчину.
Я не знаю.
- Точніше я здогадуюся. - У неї були порізи на руках? - Звідки ти знаєш?
Це сліди самооборони.
Її одяг був розрізаний, правильно?
Вона була гола.
- Навіщо різати її одяг? - Порізи, які неможливо пояснити.
Так вони назвали те, що не має логічного
пояснення. 405 вбивць робили щось подібне.
На одязі всіх їх жертв були порізи, сенсу в яких поліція не бачила,
тому що не має ніяких почуттів до цих дівчат.
Коли вони ловлять їх, вони розуміють, що це була частина їх задуму.
Потім, коли вони дивляться їх записи, вони дізнаються,
що вбивця розрізав вкрадений з магазину жіночий одяг, коли йому було дванадцять.
Коли копи дізнаються де живуть його батьки і ті питають навіщо він зробив це,
він починає плакати і відкриває шухляду, наповнену жіночою білизною.
Ну знаєш, таке, з мережива та нейлону. І воно все розрізане.
Справа зроблена і копи вказують на того, кого називають серійним вбивцею.
Навіщо він це робить?
Йому це подобається. Знаєш дехто жаліє його.
І він починає мріяти про ці порізи.
- Ні, навіщо він вбиває жінок? - Напевно це щось пов'язане з його матір'ю.
Це звичайна справа.
Її очі були відкриті.
Справді?
Вона лежала там.
Знаєш, я завжди вважав, що це круто, коли хтось помирає.
Ти можеш зняти верхній шар сітківки, подивитися її як фільм і побачити те,
що жертва побачила в останні моменти життя.
Це були дерева.
І небо.
Це сталося тут.
Я доторкнуся?
Ти не зможеш розірвати мої узи?
- Її волосся. - Я знаю.
Вибач, вибач.
Навіщо ми тут, як думаєш?
Я не знаю.
Думаєш тому що ти мені подобаєшся?
Я не знаю.
Хочеш мене поцілувати?
Хочу.
Поцілуй.
- Ти не хочеш цілувати мене? - Я не знаю.
Хочеш, щоб я поцілував тебе?
Ти можеш залишитися?
Гаразд.
Я не хочу зв'язувати тебе.
Можливо.
Що "можливо"?
- Можливо ти повинен зв'язати. - Тоді залишишся? - Гаразд.
Хочеш перебратися на заднє сидіння?
Чому ні?
- Це для чого? - Я не знаю.
Ти цього хочеш?
Напевно мені краще піти.
- Чорт! Чорт! - В чому справа?
- Лайно! - Що сталося? - Ні, я просто... я не можу це зробити.
Чому?
Ти навіть не поцілувала мене, наче хочеш, щоб я зґвалтував тебе.
- Давай! - Давай? Хочеш, щоб я зґвалтував тебе?
Я поцілую тебе.
Знімеш рукавички?
Треба зашити порізи.
Мені не буде боляче.
Якщо ти поцілуєш мене.
Деякі серійні вбивці нападають на жертв, коли ті не очікують цього.
Знаєш, їм це подобається.
Шукати всіх цих дівчат, незайманих Марі і таке інше.
Я більше не хочу розмовляти про серійних вбивць.
Служба 911. Оператор 541.
- Алло. 911. - Тут жінка,
якій потрібна допомога.
Її донька покинула її.
Жінка зараз з вами?
- Ні. - Де вона? Мем.. - Вона у будинку, біля якого знайшли мертву дівчину.
Сестра.
В решті-решт вони погодилися з нашою пропозицією.
Розмістити фотографії зниклих дітей у парку, неподалік від лави Джемі.
Мені подобається ця ідея. Складність виникла
з вибором фотографії. Не знаю яка краще.
Твій батько вважає, що ми повинні взяти іншу,
але мені подобається та, де вона під ялинкою.
- Так. - Ми показували це фото багато разів.
Твій батько вважає, що ми повинні розмістити...
...чорно-біле фото. Але чорно-біле мені не
подобається. Здається кольорові фотографії кращі.
То ж я продовжую наполягати... так, наполягати, на кольоровому.
Я не знаю, може з часом визначимося.
Як хочеш.
Як ви вважаєте, на що це схоже?
Моя мати, батько та я...
ми забрали її речі з кімнати та...
ми стали зірками...
після появи в новинах та газетах.
Я спалила всі ці газети з фальшивими словами співчуття.
Ми будемо...
плакати, шукати...
І ми знайдемо її.
І одного разу...
зранку...
Ми...
прокинемося... сонце буде світити і...
мама прийде на кухню...
буде готувати сніданок...
і мій батько...
напевно скаже: йди збирайся в школу. І посміхнеться...
і...
знову все буде гаразд...
Зі мною не все гаразд, але шанс є.
Їй було б вже...
п'ятнадцять років.
Але не буде ніколи.
Це ніколи не закінчиться.
Ліа, ми розмістимо це фото, згодна? Мама.
- Я вийду. - Гаразд.
Мюрей хоче, щоб провели огляд.
Джейн зовсім замерзла. Ти згодна допомогти?
Звичайно.
Ми з другом влаштовуємо вечірку завтра.
Іноді хочеться вечірки типу викинути свій комп'ютер у вікно...
То ж...
- якби ти захотіла, то... - Я буду в бібліотеці, але...
дякую...
- Ти можеш спізнитися. - Зрозуміло.
Не перетрудися.
Родима пляма на руці.
Псалом 12 вірш 13
І сказав він: я молюся за ту, яку назвав сестрою.
Адже твоя сестра зникла давно?
Її знайшли в десяти милях від місця, де знайшли мертву дівчину.
- Ліа, може ці фотографії... - Я знаю, здогадуюся...
Але у цієї дівчини була родима пляма на лівій руці між пальцями, як у Джені.
Мені на допомогу потрібен Енді.
Гаразд.
Звісно.
- Хто це? - Детективи прислали це фото неупізнаної дівчини в наш морг.
Ні.
У неї інші очі.
Її очі...
У цієї дівчини була пляма на лівій руці між пальцями, як у Джені.
Ні, це не Джені!
Я перевірю звіти і дізнаюся про її родину.
Це не її очі!
- Це вона. - Ні.
- Не вірю, що все скінчено. - Так, я знаю.
- Прийшла! - Так!
Добре! Хочеш випити?
Пиво, содова...
шампанське...
- Шампанське. - Відмінно.
А чому саме сьогодні? Я запрошував тебе на вечірки три роки поспіль.
Хіба?
Не знаю що з тобою, але я радий поспілкуватися з ким-небудь живим.
Уявляю собі.
- Швидко завершила роботу? - Чим швидше, тим краще. - Чудово.
Зазвичай ти більш балакучий.
Точно.
Я на антидепресантах.
Справді?
- Майже весь вільний час в ліжку. - Там гарно?
- Це частина депресії. - Так.
Чудово одного разу встати з ліжка.
- Там важко заводити друзів. - В ліжку? Так.
- Так. - Хоча... - Так!
Так...
- У тебе шикарні ноги. - Справді? Ні.
Ні, гарні!
Мені здається, що якщо я підійду - ти втечеш.
Значить не підходь.
Привіт.
Залишся, будь ласка.
- Обіцяю, що дам тобі поспати. - Ні, ні, я не можу. Я повинна йти.
- Гаразд ,все гаразд. Все одно я хворію. - Справді?
- Ні, я пожартував. Я справді радий, що ти прийшла. - І я.
- Справді? - Так. Я теж хотіла цього, вже давно.
- Справді? - Так. - Радий це чути.
Гаразд, я піду. Я повинна йти.
Побачимося!
Бувай!
- Так. - Дерек? - Привіт!
- Як справи? - Добре. Справді.
Ти скучиш за мною?
На хвилинку.
- Я повинна йти, я передзвоню. - Почекай!
Енді оглянув речі?
Це не вона.
Чому ти настільки впевнений?
Там було багато негативів. Я зранку дзвонив детективу Грейплі і він сказав,
що мати дівчини з Вашингтону впізнала тіло.
Це...
- помилка, напевно... Тобто... - Жінку звуть Мелора Тетчер.
А її доньку звали Кріста Тетчер. Вона відправила
її свідоцтво про народження та фотографію.
Мені жаль.
Привіт, це Ліа. Залиште ваше повідомлення.
Ліа, це я. Ти вдома? Все гаразд? Ти жива?
Вибач...
Я знову дістаю тебе...
Передзвони мені, гаразд?
Навіть якщо ти скажеш, щоб я залишив тебе у спокої, я...
просто хочу переконатися, що з тобою все гаразд. Добре, бувай.
Він виставив рахунок на три тисячі доларів за декілька пошуків через інтернет.
Я сама це зроблю. Тім дав мені імена деяких людей, наприклад Кертіса.
- Я хочу замовити молебень для Джемі. - Що?
Джені померла і я хочу замовити молебень для неї.
- Навіщо ти так кажеш? - Тому що це правда.
- Мила, ми не знаємо цього. - Все що ми знаємо... - Вона померла!
А не втекла.
Вона не бродить серед дерев в лісі. Її не били по голові.
Вона не забула своє ім'я і де живе. Її не приютила, якась мила родина.
Один чоловік схопив її, зробив з нею всі ці жахливі речі та заховав її тіло так добре,
що ми ніколи не знайдемо його.
І не важливо, як багато фотографій ми розмістимо,
і запитів біля лав Джемі, тому що ніхто не знайде її, тому що вона мертва.
І ніколи не повернеться!
Якщо вона справді мертва, чому моє серце не відчуває цього? Вона жива!
Я знаю, що вона десь поряд.
І ми переконаємося в цьому тільки, якщо не здамося.
Хтось обов'язково впізнає її. Вони впізнають її.
Вони просто не знають де вона.
Я ніколи не припиню шукати її. І я ніколи не дозволю тобі... ніколи!
Ніколи!
- Так. - Допоможи мені, будь ласка.
Дружина
- Ти хочеш піти зараз? - Так, хотів покататися.
Ти не подумав про те, що мені теж хочеться виходити. Ти думав про це?
- Так. - Але якщо я кудись йду, ти зі мною не хочеш іти. В боулінг чи на танці.
На танці?
Я гарно танцюю. Ти навіть не знав про це.
- Годі тобі, Руф. - Коли ти повернешся?
- Не знаю... - Сьогодні, завтра чи через тиждень?
- Не починай! - Я просто хочу знати! Може у мене є свої плани?
Гаразд, я більше не хочу. Ти очікуєш, що я
займуся твоїми справами, поки ти вештаєшся десь?
І тільки Майк знає де і чим ти займаєшся.
Тільки він!
- Завтра Джим працює. - Коли тобі захочеться повернутися, мене тут не буде.
Хто в такому разі буде прати твої речі та вилизувати тебе?
Хто захоче відмазувати тебе перед твоїм
босом, коли він знову спробує задушити тебе?
- Я сказав: завтра Джим працює! Він буде там. - А ти?
Не знаю. Може...
- Побачимося пізніше, вірно? - Ні.
Годі, Руф...
Чому ти так ненавидиш мене?
- Це не так. - Чому тоді постійно намагаєшся втекти від мене?
- Нічого подібного! - Я не ненавиджу тебе, я просто хочу покататися!
- Господи, чому ти роздула це з нічого? - Гаразд!
- Ти і твій рот... йдіть геть звідси. Йди! - Господи!
Не смій згадувати його! Не смій згадувати ім'я Господа в моєму домі!
Не смій цього робити!
Як на твою думку я почуваю себе після такого?
Я йому все сказала.
Ні, він не уявляє як йому пощастило. Він наш щасливчик.
В двері стукають, я повинна йти.
Якщо він з'явиться, подзвони, гаразд? Я буду дуже вдячна.
Я не хочу знову пройти через це.
- Я можу вам допомогти? - Так. Добридень. Ми шукаємо сторожа.
- Там повинно бути відкрито, але там нікого немає. - Джима там немає?
- Ні. Там немає нікого. - Я нічим не можу допомогти. Це робота мого чоловіка.
Може він десь неподалік?
Ходімо.
- Одне повідомлення. Повідомлення перше. - Карл, це Джим.
Я не зможу прийти сьогодні.
Повідомлення перервано. Повідомлень більше немає.
- Так. - Є що-небудь?
Ні, тут все тихо.
Тут нікого.
- Що ж, хтось помилився. - Може дасте інше місце?
Хочете використати силу?
Тоді вам краще піти. Не витрачайте сили.
- Ми посунемо це? - Ні.
Я покажу інше місце.
Джорджія Дембі
Злочинець вже вбив вісім жертв.
Запатентована технологія пастка для клопів "Даймер" зазвичай доступна за 49,95.
Але тільки наша спеціальна пропозиція дає можливість
купити не одну, а дві пастки за низьку ціну.
І якщо ви подзвоните прямо зараз, ми
безкоштовно подаруємо два змінних картриджі.
Ви отримаєте дві програми плюс два дивовижних змінних
картриджі за 19,95 плюс доставка та установка.
Не впустіть свій шанс.
Поліція обшукує місце у пошуках доказів.
Вдруге за два тижні на жінку напали у власному домі у хмарочосі.
Офіцер Скот Клеймер першим прибув на місце злочину.
Прибувши на місце я знайшов жінку у квартирі.
Їй близько тридцяти.
Вона була шокована і налякана.
Але з нею все гаразд.
І я хочу попередити жителів, що...
підозрюваний втік.
Коли він переконався, що підозрюваний втік, Флетчер допитав жертву.
Жінка почула стук в двері.
Вона відкрила двері і побачила суб'єкта,
який попросив дозволу подзвонити по телефону.
Опинившись в середині, суб'єкт витягнув малокаліберний пістолет і напав на жертву.
Потім він втік у невідомому напрямку.
Ще п'ятеро.
Я не знаю чому вони не зупинять це.
- Що з твоєю шиєю? - Один хлопець в барі намагався чіплятися до мене.
Ти побився?
Я не здивована.
Кинув мене тут, поки ти займався...
Майк знає якими дурницями і з якими покидьками.
З'явився додому весь поранений.
Думаєш я не знаю, що відбувається? Я дзвонила племінниці в Чулавістас.
Вона сказала, що Стів та діти хотіли б побачитися зі мною.
Ти зрозумієш, що означає повертатися у пустий
будинок, коли ти тягнеш своє тіло в цю діру...
Пробач.
Ти був у барі?
Тинявся там...
- побачився з Реєм. - Я дзвонила Рею. Він не бачив тебе.
Коли ти дзвонила, мене ще не було там.
Знову ходив до шльондр?
- Ні! - Цього разу я не буду прикривати тебе, якщо копи почнуть винюхувати.
Мені набридло! Ти чув? З мене досить!
- Вештаєшся по шльондрам, витягаєш свій маленький.. - Стули пельку!
Тобі не подобається, коли я сварюся, але що ти можеш зробити?
- Втикаєш свою штуку у все, що ворушиться! - Не лізь не в свою справу!
Ти покинув мене тут і я буду лізти!
Я бачила подряпини на тобі!
І я знаю, що ти зробив!
Дякую.
- Ти знаєш що-небудь про тих мертвих дівчат? - Ні.
Округ Лос-Анджелесу, дільниця шерифа.
А це щось біля.. Мати.
Дев'ятнадцять..
Дев'яносто три... ні... ні, це не правильно.
Їй було шістнадцять.
Вона втекла з дому, коли їй було шістнадцять.
Це був останній раз.
Я написала їй і навіть залишила повідомлення, коли дізналася її номер.
Вона дуже розізлилася.
Вона дала зрозуміти, що не хоче, щоб я та її
прийомний батько знову з'явилися у її житті.
А ви знали, що вона переїхала у Лос-Анджелес?
Думаю, вона...
мріяла про Голівуд. Коли вона була маленькою, вона завжди казала,
що хотіла побачити себе по телевізору.
Але я не очікувала...
Це були просто дитячі фантазії.
Гаразд. Почекаєте хвилинку?
Кріста Ен Кетчер, остання відома адреса мотель "Сільвер Седл".
Ви пробудете в місті декілька днів?
Я хотіла повернутися додому.
Завтра... але якщо я потрібна.
Скоріш за все ми зможемо вирішити все по телефону.
Добре.
Я...
я хотіла запитати...
- Кріста Кетчер жила тут? - Так.
- Я хотіла побувати в її кімнаті. - Там живуть.
Бачите дівчину в будці?
Вона покаже вам. Будьте моєю гостею.
Годі, Томі, просто забери мене!
Хто повинен відвалити? Сам відвали, Томі!
Вибачте!
- Пробачте... - Ми знайомі? - Пробачте, я...
я просто хотіла...
я розмовляла з жінкою в офісі і я...
хотіла би оглянути вашу кімнату.
- Ви знали дівчину, яка жила тут? - Так, знала.
Ви дружили?
Ми жили разом.
Гарний знімок.
Їй теж подобався.
- Чим ви займаєтеся? - Що?
Чоловіки платять вам?
Хочете знати чим я займалася в той день?
Ви отримували гроші? Так, в той день.
Я не знаю. Все, що вони хочуть.
- Скільки вони платили? - Ви журналіст?
Ви хочете зробити репортаж про мене? Подивимося.
Моя мати померла, вона була лахмітницею,
отримала кулю в чоло на паркінгу, батька я ніколи не бачила. У мене є дворічний брат,
я виросла на сході Лос-Анджелесу, живу тут
і сосу за готівку. Що ви про це думаєте?
Я думаю, це сумно.
Так, ще б пак!
Кріста розповідала звідки вона?
Алавала... Вашингтон. Якесь лайняне місце. Не пам'ятаю.
Вона не розповідала чому втекла?
Напевно їй було погано.
Вона не казала чому?
Окрім того, що її прийомний татусь втикав в неї? Я не думаю.
Вона напевно думала: гей, хлопче, трахни мене!
Її паршива мати нічого не зробила з цим.
Розумієте? Як завжди між чоловіком та дитиною
- вона завжди обирає чоловіка. - Вона вам розповідала про це? - Що?
Що її мати знала...
- і обрала його? - Напевно їй це подобалося.
Скинула з себе тягар. Не хотіла розгрібати брудну білизну.
Ви її мати?
Я не знала.
Гаразд.
Я і гадки не мала.
Тепер знаєте.
Це було прикольно, але мені треба йти на роботу.
Може пообідаємо разом?
Не думаю.
Я заплачу вам.
Деякий час Кріста була такою дивною...
ані дурі, ані випивки... вона отримала роботу в манікюрному залі.
Була як чортова святоша і розмовляла тільки про
те, як вона хоче, щоб її дитина жила з нами.
А потім Дел сказала, що у неї був зрив.
Кріс знайшла три роботи і вона працювала, працювала, працювала...
вона приймала наркотики, тому що не хотіла засинати.
- Одного разу вона пролила лак для нігтів на сукню. - Вибачте...
- у Крісти була дитина? - Так. Коли вона втекла з цього манікюрного зала,
вона прийняла таку дозу наркотиків, що я два тижні нічого не чула про неї...
- Це дівчинка чи хлопчик? - Дівчинка.
Ешлі.
Вона жила заради цієї дитини, розумієте?
Завжди відправляла їй листівки, писала записки.
Не дивлячись на те, що дівчинка їх не отримувала.
- Де вона? - Що?
Де? Де вона?
Ешлі!
Привіт!
Йди сюди.
Привіт, люба.
Ешлі.
Люба, подивися на мене.
Вона хоче грошей.
- У мене тільки двісті. Нормально? Цього вистачить? - Дайте їй. - Ось.
Дякую.
Ешлі... я мати твоєї мати.
Ти хочеш піти зі мною?
- Гаразд. - Мамо!
- Може ти можеш посидіти ззаду з нею? - Вона так кричить.. - ...поки я за кермом.
- Їй потрібна ванна. - Так, з чортовою піною.
Обирай слова, будь ласка.
- У вас немає дитячого сидіння. - Тому я попросила тебе посидіти з нею ззаду.
А якщо ви попадете в аварію і вона вилетить через вікно, я буду ловити її?
Хіба не краще просто забрати її звідси?
- Хіба не краще? - Як хочете! Я просто сказала.
Гадки не маю, де можу знайти сидіння для машини в цьому районі.
Вона не моя дитина.
Я куплю одне завтра.
Ви хочете залишити її?
Ти моє сонечко... моє єдине сонце...
ти робиш мене щасливою... коли небо похмуре...
ти ніколи не дізнаєшся, доню, як сильно я тебе люблю...
Хочете залишити її?
- Мені просто треба знати. - Що?
- Мені здається є дещо, що варто обговорити з її батьком. - Нехай щастить.
Це може бути мільйон інших хлопців.
Я не повинна брати її.
Я повинна повернути її.
Як я зможу піклуватися про дитину?
Якщо ви вирішили забрати її, просто...
потурбуйтеся про неї.
- Ти любила мою доньку? - Вона намагалася подарувати мені намисто.
А я не взяла.
Хотіла...
але не змогла.
Почекайте хвилину.
Гаразд.
Казала, що хоче виглядати так, як відчуває себе.
Я зараз живу одна. Якщо хочеш, можеш приїхати і жити у мене.
Запам'ятай, в моєму домі не буде наркотиків.
Це те, що я не переношу, але якщо хочеш...
- можеш залишитися. - Я так не думаю.
Почекай!
Це моя адреса.
Можливо...
ти будеш мені писати іноді?
Авапао, Вашингтон.
Я знаю щось на кшталт цього.
Мертва дівчина
Стоп!
Зупиніться!
Ти дурна!
О, чорт! Пробачте.
Боляче? Знаєш, не дуже приємно.
Що з тобою сталося? Вставай, піднімайся з підлоги.
- Що ти робиш? - Нічого. - Що ти робиш? - Нічого!
Мене нудить від тебе!
Мило.
- Будеш спати з ним? - Стули пельку! Це для дитини.
- Не підкинеш мене до Норфолка? - Ні, мені треба їхати на роботу.
Тільки не сьогодні. Завтра у моєї доньки день народження.
- Може переспати з цим звіром? - Приходь о другій.
Думаєш я потягну дупу у твій довбаний Норфолк?
- Так. - Чорт! Так.
- Ти що, хочеш зробити мені пропозицію? - Так, відкрий.
- Краще відвези мене у Норфолк. - Попестиш мене? - Безкоштовно!
Відкрий.
Я краще проїдуся до Норфолка.
Просто візьми підвіску.
Навіщо ти жуєш волосся?
Тому що це смачно.
А який у них смак?
Вишневий пиріг.
- Знаєш що? - Що? - Кіт здох.
- Що? - Знаєш що? - У черепахи чоботи. - У черепахи немає чобіт.
- Знаєш що? - Що? - Пеніс відвалився!
Медісон! Медісон, сядь поряд!
- Заводиш друзів? - Завжди і скрізь.
Гаразд, ходімо.
Скільки їй?
Три з половиною.
- У мене є донька. Завтра їй буде три. - Чудовий вік. - Так.
Ти надивилася мультиків?
Коли я була маленькою...
на кожний день народження ми дивилися каталог і обирали те, що хотіли.
І ми весь день думали про ці речі. А я дивилася та обирала.
Обирала яку з речей я хочу більш за все.
Одного разу я вирішила, що хочу розкішну ляльку.
Я сказала мамі. Я справді щиро мріяла про цю ляльку. Розумієш?
На мій день народження мама поставила
величезну коробку прямо переді мною. Уявляєш?
Я відкриваю коробку і...
побачила там дивну ляльку, маріонетку, таку з руками на ниточках...
Я засмутилася, але зробила вигляд, наче щаслива. Уявляєш?
Чудово! І це повторювалося кожний чортів день народження!
І я не могла припинити це.
Неправильні речі просто ходили по колу.
Ні, ні, я купляю те, що моя бісова матуся не могла
дозволити собі купити не інакше, як на розпродажах.
Ти йдеш в бутік купляти джинси і не має
значення, як вони сидять і у кого ноги краще.
Ти просто купляєш те, що продається. - Може тому ти така змучена?
Ні, я просто не хочу, щоб моя дитина так росла.
Я хочу дати їй те, що вона захоче.
Ні, не завжди, коли вона захоче, але...
іноді... іноді...
варто робити те, що ти по-справжньому хочеш.
Особливо в день народження.
Господи!
- Я відвезу тебе в твій Норфолк. - Хлопче, ти найкращий!
Вона хотіла цього?
Так. Не знаю. Вона не дивилася клятий каталог.
- Не дими на мене. - Мені начхати. - А мені - ні
Я не хочу знову мити їх. Я і так мию кожні три дні.
- То ж не мий. - Мені не потрібен твій запах на моєму волоссі.
- Приємно. - Так, для наступного хлопця.
Крихітко, ти справді гарно пахнеш.
Троянди червоні, фіалки сині, тобі вже три і я тебе люблю.
Ешлі, мама любить тебе та дуже сумує.
Скоро я повинен йти на роботу. Треба їхати.
Ти казав, що відвезеш мене в Норфолк.
- У мене зараз немає часу на возню з цим. - Ти обіцяв!
У мене немає часу возитися з твоїми дурницями!
Збирай речі і я підкину тебе до чортової магістралі!
Ти просто кретин!
Дай мені чортового кролика, я відвезу його завтра.
Завтра у неї день народження!
- Вона отримає його після дня народження. - Ти самозакоханий кретин!
Вали звідси!
Давай мені мої чортові гроші!
Дай мені мої гроші!
Подавися своїми грошима і вали в довбану вантажівку!
Ти кретин! Ти знаєш що? Чорт!
Слабкий, безвольний покидьок!
Сам жери своє лайно!
Сідай, я підкину тебе.
Йди ти, суко!
Я візьму мотоцикл?
- Якщо заплатиш. - Годі, Дел, я можу взяти його? Будь ласка!
Якщо заведеш.
- Дякую! - Відпрацюєш! Повертай його якомога швидше. - Побачимося!
Пробач, люба.
- Що таке? - Ні!
- Ні! Ні, ні! Ні, не треба! - Скажи, хто це зробив?
Хто це зробив?
Я вб'ю цього покидька!
- Це зробив Том? - Ні.
- Скажи, це був Том? - Ні. - Скажи мені.
Скажи.
Це був клятий Том.
- Люба, хто це був? - Гарне. - Так. Я припасла це для тебе.
Справжній діамант.
Ні, краще ти приміряй. На тобі гарно виглядає.
Це Том, правильно?
Я надеру йому дупу! Я хочу вбити цього виродка!
Кріста, ні! Ти не повинна робити цього! Гаразд?
- Це залишиться між нами. - Ні, я не можу, я повинна йти.
- Я повинна відвести дещо своїй дитині. Я сказала: я пішла. - Кріста, благаю!
Послухай, коли я повернуся, я тебе трахну. Гаразд? Тобі буде добре.
Нехай йде він до дідька!
Наволоч.
- Ти що робиш? - Тільки доторкнися до неї ще раз!
Вставай, сука!..
- Вставай! - Стерво! - Відвали від мене! - Вали звідси!
Вали звідси!
Виродок! Якщо торкнешся її ще раз, я тебе прикінчу! Ти чуєш?
Я вб'ю тебе!
Ти на що витріщилася? Вали звідси!
Виродок!
Покидьок! Я нікому не дозволю образити тебе. Нікому.
Ти ж віриш мені, люба?
Ми виберемося з цього.
- І куди ми підемо? - Не знаю. Куди-небудь. Туди, де луки та небо.
І ти можеш літати.
Куди-небудь, де не так погано.
Ми повинні завтра забрати мою дитину та поїхати. Гаразд?
Алло, ти чуєш?
- Кріста, я повинна жити тут. - Ти знущаєшся?
Не знущайся наді мною, тому що я до смерті кохаю тебе! Ти кохаєш мене?
Любо, ти не можеш просто сказати мені, що ти кохаєш мене? Мені потрібно почути це.
Я повинна повернутися у ліжко.
Як хочеш.
Я повинна йти.
Повинна йти.
Покидьок!
- Ви не знаєте десь поряд є "Федекс"? - Не знаю.
Навіть якщо є він вже закритий.
Чорт!
Ви покажете мені дорогу до Норфолку?
- Куди? - Норфолк. Здається це недалеко.
Ви там живете?
Там живе моя донька.
Завтра у неї день народження. Взагалі-то вже сьогодні.
Вона народилася в тринадцять хвилин на першу. Вночі.
Було... так чудово дивитися на неї.
Але я просто... наволоч.
Я повинен зупинитися, але напевно мені...
- варто відвести вас у Норфолк. - Справді?
Господи, було б просто чудово!
Я встигну до того, як вона прокинеться.
Я повинна принести їй шоколадні кекси.
Коли у тебе є діти...
це все змінює, знаєте...
Її батько був справжнім покидьком.
Поки я виношувала її, я боялася, що вона буде така сама, як він.
Але на щастя - ні.
Вона схожа на мене.
Мила і зовсім нормальна.
Ти моє сонце...
Автор сценарію та режисер Карен Монкріф
моє єдине сонце...
продюсери Том Розенберг, Генрі Вінтерштерн, Гарі Лучезі
ти робиш мене щасливою, коли небо сіре.
Ти ніколи не дізнаєшся, доню, як сильно я тебе люблю.
Оператор Майкл Грейді
Композитор Адам Джорджині
У фільмі знімалися Джош Брейлін,
Роз Берн, Тоні Колет, Брюс Девісон
Джеймс Франко та інші