ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Трябваше да си ти!
Ти трябваше да си в капсулата, не тя.
Защо сложи нея в капсулата? Защо сложи нея?
Идолопоклонничеството ще го отслаби.
Тя няма да говори с теб, нали?
Ти би й повярвал. Тя реши последната загадка.
Боговете са създали виното за онези, които не могат да си позволят мъст.
И ножовете - за онези, които не могат да смелят грандиозния ти план.
Имам план.
Не би го променил, не лъжи.
Ако ми беше казал, не би променил плана си.
Да, но Блясъкът не може да предвиди действията на индивидите.
Не съм виновен аз.
Нищо не знаеш!
Искаш да се разпореждаш? Нищо не знаеш!
Ти си просто едно капризно дете.
Ако споделиш великия си план с хората,
току-виж ти помогнали.
Видя какво стана с мен на "Гарвана".
Стара мъдрост гласи,
че всеки човек може да успее, но само лудият може да постигне величие.
Нещо става.
Казвам се Салвор Хардин.
Твоя дъщеря съм.
Нямам дъщеря.
Ти ли си Гаал Дорник?
Имам новина за ембрион, който може би си спомняш, че си дарила.
О, богове.
Кое време е? Аз бях в криосън.
Да, и аз.
Явно сме се събудили в бъдещето.
На колко си? Биологични години.
По-голяма съм от теб.
Салвор Хардин.
- Мари Хардин. - Тя ме е износила.
Отгледа ме.
Но винаги съм била твоя, така ми се струва.
Знам някои неща.
Като това, че трябва да дойда тук и да те намеря.
- И ти ли дойде заради мен? Глас ли чу? - Не.
Съжалявам. Да започнем отначало.
Добре.
Как да те наричам? Струва ми се, че "мамо" е прекалено.
Засега нека е "Гаал".
Става. Разкажи ми за себе си, Гаал.
Откъде са белезите по лицето ти?
И за баща ми Рейш ми разкажи.
Какви са тези пръстени горе?
Разкажи ми всичко.
С покачването на водата, сушата се свива.
Това сполетя Синакс. Както и Империята.
Ден след ден, десетилетие след десетилетие,
Първата фондация поглъщаше планети от периферията на Империята.
Империята се свиваше все повече.
По-силно, императоре!
- Моля те. - Не, бъди себе си. С твоя глас.
- Да, императоре. - Не ми викай така.
Клеон.
На ръба съм. Да.
С теб съм.
Отвори очи, Клеон. Погледни ме.
Ако си мислиш, че ще пробиеш аурата ми...
Клеон!
Демерзел.
Императорът е прострелян в левия делтоиден мускул, гръдният кош е пробит.
С молекулярно острие е вкаран нанотоксин.
Отокът ще доведе до мозъчна смърт след 12 секунди. Дай на мен.
Ще се възстанови. Стабилизирайте го.
Ако пита, кажете, че съм на поправка.
И отново ти.
Хари?
Триизмерен обект, двуизмерна сянка. Умничкият ми!
Умен ли?
Платих за книгата.
Триизмерна сянка. Четириизмерен обект.
Четириизмерно пространство.
Яна? Любима!
- Но нали си мъртва? - Като теб.
Много ми липсваше.
Яна, галактиката се разпада.
Нещо разрушава бъдещето.
Може би аз трябва да го поправя.
Помогни ми.
Любов моя. Да беше истинска, а не в съня ми.
Бих те подразнил с лунна светлина.
Съмняваш се.
Наистина съм тук.
Докажи го.
Да доказвам на самата себе си?
Първото твърдение предполага второто.
Стъпка по стъпка.
Едно, две, три. Доказано е всичко.
Ти не си Яна. Познавам спътницата си.
Коя си всъщност? По говора ти съдя...
Обичаш задачи.
Реши и тази. Ума освободи.
Салвор!
Салвор.
- Защо си там? Реших, че си се удавила. - Помислих си същото за теб.
Будя се рано.
Инстинктът ме кара да обхождам мястото, където се намирам.
Взех лодката ти и лових риба с харпун. Рибата сама скача на него.
Съжалявам. Обзе ме паника.
Понякога сънувам разни неща.
- За онова, което предстои. - Сънуваш бъдещето ли?
Предчувствам бъдещето.
Странно. Аз сънувам миналото.
Твоето минало. Това е общото помежду ни.
- Не спим добре. - Не е едно и също.
Права си. Нямаме нищо общо.
Освен ето това.
Защо не си го пуснала?
Нямам инструменти.
Споменах ти за инстинкта си.
- Подсказва ми кога ме лъжат. - Не лъжа.
Монетата сочи обратното.
Бяха минали 173 години
от изгнанието на Фондацията на Терминус.
Както стана на Синакс, тъмните сили дебнеха отвсякъде.
Фондацията процъфтяваше,
но една преуспяваща Фондация се смяташе за заплаха.
Колко оставаше, преди Империята да се замята като удавник?
Не беше дълго, като се видя.
Не съм чувала такава сирена.
От 138 години никой не я е чувал.
Трезора.
Правилно ли предполагам?
Нулевото поле отслабва. След секунди ще можем да приближим.
Селдън каза, че ще се върне, но не очаквах да го видя.
Може и да не го дочакаш. Ела.
Минаха 20 минути - портал няма.
- И Селдън го няма. Засега. - Засега?
Пророкът ни дава време да се подготвим.
- За какво? - За война с Империята.
- Ние още строим. Ще е люта битка... - Селдън каза, че е неизбежно.
Знаехме какво ни чака.
Военните все мислят, че не са достатъчно подготвени.
Но според мен сме готови за Селдън и новината му.
Хайде, да видим вече!
Ако питаш мен, Хари Селдън винаги е бил особняк.
От малък е осъзнавал предстоящите промени.
Още преди да знае кой въпрос е твърде налудничаво да зададе.
Когато мислите му го отвеждаха към странни изводи, не ги отхвърляше.
Коя си? Защо се представи за Яна?
Отдавна си сам. Трябваше да е човек, на когото вярваш.
До печелене на доверие прибягва разпитващият, не спътникът в живота.
Начинът ти на говорене, ритмиката.
"Аз бях сам..." И после нещо за "ритъма на думите."
Какво беше това? Цитат е, да. Но от кого?
Гаал Дорник, мъчителката ми.
Нещо, което тя каза преди векове.
Мисли, Хари.
Тя говори в стихове. Две неударени срички, една ударена.
Девет срички на ред.
Това е тристъпен анапест. Малцина поети си служат с него.
Но една поетеса и математичка го ползваше.
Кале.
Нейно е Деветото доказателство за огъването.
Чудесно. Знаеш ли къде си сега?
Бях в един затвор, сега съм в друг.
Бях преместен на място, което с Яна огънахме, използвайки формулите ти.
Аз съм в Първичния блясък.
Затворих вътре Хари Селдън.
Но аз оставих Хари на Терминус, в Трезора.
Трябваше да се сетя, че няма да зареже Терминус.
Явно втори път е копирал съзнанието си.
При идването си имах копие в устройството за съхранение на данни.
- Какво, сега двама Хариевци ли има? - Явно.
Докато ти спеше, го прехвърлих на Първичния блясък.
- Защо? - Нямам му доверие.
Той създаде Фондацията. Планът му е успешен.
В името на плана Хари жертва всеки.
Аз го познавам по-добре от теб. Той винаги скрива нещо.
Кодирал е целия план,
цялото бъдеще на човешката раса, в това тук.
Знаеш ли какво мисля? Боиш се, но не от Хари.
Страх те е от самия план. Може би това е кошмарът ти.
Минали са 138 години, откакто за последно сме били будни.
Кой знае? Може би крахът вече е факт.
Интересува ме какво е положението на галактиката.
Покажи ми как действа.
С поредица от движения.
Първо е почукване, следва нещо като завъртане.
Много ли е зле?
Виждаш ли възела?
Това беше първата криза. За решаването й помогна ти.
Вървим напред във времето, изминаваме 138 г. до днешния ден.
- Друга криза? - Втората криза. Чука на вратата ни.
- Оцеляхме в първата. - Благодарение само на теб!
Трябваше аз да се справя с нея, но ме нямаше.
А тази е по-голяма и от предходната.
Гледай.
Не разбирам.
В синьо е траекторията, която би трябвало да следваме.
Бъдещето, заложено от Хари.
Червената линия е развитието след последната криза.
Това е реалното ни състояние.
- Планът не следва предначертаното? - Да.
А това - наречи го "трета криза", е повратната точка.
Не се ли справим с нея, следват четвърта, пета, хилядна...
Или ще се готвим за нея още отсега,
или ерата на мрака, предречена от Хари, ще се удължи.
С колко?
С толкова, че може да е вечна.
- Какво му правите? - Отказа упойка.
Тези касапи няма да ме приспят.
Да рискувам да ме копират? Може да са част от заговора.
- Ти също! - Не мислиш сериозно, че съм способен.
Съюзът. Бракът. Мразиш ги!
- Готов ли съм? - Да, но ви е нужна...
Изречеш ли "почивка", мъртъв си.
Помогни ми да стана.
Подайте ми халат, да не вея мъжеството си наляво-надясно.
- Императоре. - Кои бяха, господарю на сенките?
- Слепите ангели. - Ангели ли?
Проклятие. Винаги съм ги смятал за мит.
Обучение в черна магия, всичко - психошифровано.
Нищо няма да научим.
Възползвали са се от нечия престъпна небрежност, или са им помогнали?
Един е влязъл през входа за прислуга.
Императоре, аз...
Инквизиторите да разпитат всички сенки.
Оставете ни насаме.
Днес се уплаших.
Страхът не ни е чужд. Клеон Тринайсети го познаваше.
Не исках да умра.
Знам, че могат да създадат нов Ден и никой няма да се усети.
Но ако онзи меч беше разсякъл врата ми...
- Това щеше да е краят. - От променения геном е.
Чувствам се самотен.
Не изпитваш ли същото?
И да имаш деца, няма да станеш безсмъртен. Точно обратното.
Децата ни заместват. Затова ги създаваме, нали?
Ако имаш деца, в деня на смъртта ти...
Изчезваш завинаги.
Това вече ще е краят ти.
Това, което сме сега, като братя, е нещо по-значимо.
То е нещо...
Не, искам да говориш открито.
Със Здрач подбирате думите си предпазливо.
Благодаря, че си откровен. Ела.
Със Здрач ще бъдете предадени за независим неврален одит.
- Какво? - Ще пресеят енграмите в паметта ви.
Ще проверят Мемория.
- Подозираш, че сме замесени ли? - Не бих, ако всичко бе нормално.
Но виждам, че предстоящият ми брак ви плаши до смърт.
- Нямаме какво да крием. - Чудесно.
Много добре.
Как си?
Ще се оправя, императоре. Съзнанието ми е разцентрирано.
- А вие добре ли сте? - Да, само...
Онова, което правехме...
Нали не е непочтено?
Нищо, произтекло от любов, не може да бъде непочтено.
- Може ли да остана насаме? - Да, разбира се.
Правеха пръстените, когато напуснах Трантор.
Навсякъде имаше табели, описващи ги като плаща на гущер.
- Символ на сила и заплаха. - Така ли?
Мислех, че гущерът пери плащ, ако се усети застрашен.
С право се боят от теб.
Как може да спиш с Демерзел?
Клеон Първи я е опознал в леглото, защо не и аз?
Защото сменяше пелените ти, като беше бебе.
- И е злоупотреба с положение. - Бъди спокоен.
Положението ми я удовлетворява.
Инициативата беше нейна.
Добре че тя беше там. Дойдоха в спалнята ми!
На всичко отгоре, аурата ми ме предаде.
Някой я е пипал.
Наеми външна фирма да разследва.
От "Вътрешна сигурност" са некадърни. Или замесени.
Но не подозирай само своите, огледай се и навън.
Ловко си измиваш ръцете.
С всяка година чуждите са все по-чужди. Дори онези, които приемаме.
Те са твои гости. По твоя инициатива.
Не очаквах толкова многобройна кралска свита.
Това може да е отворило възможности.
Според някои тя стои зад инцидента, благодарение на който е кралица.
Разбира се, ако ще те убива, разумно е да изчака първо да се ожените.
За теб и Изгрев е по-удобно да няма брак. Още не съм обвързан.
Кралица Сарет също не е, впрочем.
Но си склонен да го направиш.
Не можем да продължаваме както досега.
Отдалечаваме се от генетичния си извор.
Дълбоко в себе си и ти, и Изгрев сигурно го разбирате.
Трябва ли?
Да, отдалечаваме се.
Но да скочиш в бързея, ми се струва странно решение.
Но е най-смелото.
Време е императорът да си припомни как се гребе.
Сякаш виждам как се покачва.
Почти нищо не остана. Това място тук не е нашият дом.
Идваме тук само за да се намерим.
Ако има и най-малък шанс за по-добро бъдеще, то той е там, горе.
И как? Корабът ти от години е потопен. Обраснал в корали.
"Просякът" е як съд. Щетите от водата и корала няма да го унищожат.
- А дупката в корпуса? - Империята го маркира, преди да заспя.
Ако имам достъп до главния процесор, ще рестартирам съда.
Корабът ще изскочи на повърхността като тапа.
До корпуса са 12 метра, още около 30 до мостика.
Още минута за рестартиране. И съм труп. Не мога толкова без въздух.
Ще успееш, ако дойда с теб.
Не умея да рестартирам кораб, но издържам без въздух.
- Ще ти дам от моя, като стигнем мостика. - Ами ако ти се удавиш?
Уврежданията на мозъка започват след поне 4 минути. Ще имаш време.
- Не. - Видя прогнозата.
Трябва да преодолеем не една, а много кризи.
Да побързаме, иначе и двете ще умрем.
Морските сирени обикновено са млечнобели.
Такова яркочервено говори за насищане с кислород.
Готвят са да се гмурнат на по-дълбоко.
- Това добро или лошо е? - Лошо.
Задава се ураган. Опиши пътя вътре.
Надясно, после наляво. Като свием, пак надясно.
- Ще те дръпна, като сме там. - Чакай! Сега ли?
Веднага. Не го мисли, действай.
Вдишване - издишване, вдишване - издишване, вдишване и скачаме.
Гаал!
Гаал.
- Успяхме ли? - Да.
- Ужасно боли. - Само теб имам. Не може да умираш!
Не, мъча се... Мъча се да дишам. Не!
Извинявай. Съжалявам, беше...
Не се извинявай. Странно е, знам. Неловко е.
Не си го представях така.
Щукна ми да те намеря и си мислех, че ако по някакво чудо успея,
ще усетим връзка помежду си.
Че като те видя, ще изпитам...
- Сега разбирам. - Познаваме се само от ден.
Салвор, ти си имала време да си представяш тази среща.
Но аз не съм. Шокът е голям.
Може би след време ще привикнем, а може и да не стане така.
Да.
Както дойде.
Всички хора, които познавах,
всички, които обичах, са мъртви.
Това се случва рядко. Ужасно е. И е общото помежду ни.
Това е водата, от която произлизаме. Ние сме последните от Синакс.
Макар по плуването да не ти личи.
Добре дошли на Трантор, окото на Империята.
Зачитайте мира и му се наслаждавайте.
Аз съм императорът - Клеон Седемнайсети.
Императоре, аз съм Ру, от свитата на кралицата.
Нека ви представя доайенката на Търговските лиги,
първата свидетелка на Облачната катедрала и най-великата кралица
Сарет Първа, единствена наследница на Доминиона.
Толкова титли, а пропуснахте най-вълнуващата - бъдещата булка.
Евентуално.
Така е. Представям ви императорите Здрач и Изгрев.
Умело крият неприязънта си. Благодаря, господа.
Императори, поднасям и на трима ви нашия подарък.
Мостри от най-редките ни пигменти. Обикновено са за вътрешна употреба.
Изключително!
Всички нюанси на кралското синьо в най-чист вид.
И самия Облак - това носят. Цветът на буреносен облак.
Почти невъзможно е да се добие във форма, която да не се разтваря.
Доминионът е първенец в разработването на чистите цветове,
които красят стените ни.
Благодаря, Ру.
Подарък и от мен.
Трантор. Чудесна изработка от мед.
Символ на това, което ви предлагам.
Красиво е.
Но Империята е по-голяма от Трантор. Или това отразява бъдещо смаляване?
Не разбрах?
Орбиталните пръстени, увенчаващи света, впечатляват.
Но има по-ефикасни стартови площадки.
Когато управляваш такъв огромен свят, благоговението е по-важно от ефикасността.
И въпреки това.
Някой може да се заблуди, че мегаломанията прикрива слабост.
Императоре, изникна нещо.
- Говори открито пред бъдещата императрица. - Не мога.
Наскоро е открит труп с имперски нанокуршуми.
Рее се в космоса повече от век.
Клеон Дванайсети изпрати Доруин до Външния периметър
да провери защо комуникациите в близост до Терминус са отказали.
Корабът му е унищожен от слънчево изригване,
за което се смята, че е убило живота в системата.
Така се смята? Не е ли имало официално разследване?
Не. Инцидентът съвпада с откритието ни, че Генетичната династия е замърсена.
Разсеяли са ни и сме допуснали грешка.
Записвам това чрез неврален имплант.
Анакреони саботираха комуникациите и ни причакаха на Терминус.
Екипажът ми е мъртъв. Взеха мен и неколцина от Фондацията за заложници.
Анакреоните засякоха изоставен боен кораб - "Инвиктус".
Явно е междузвезден, още действащ...
Надаваш зов за помощ към нищото. Дори накрая си слабак.
Знаем, че са се качили успешно на "Инвиктус".
Пише го в импланта на командира,
- убит скоро след това. - Преди повече от век?
И да са превзели съда, не са имали хуманоиди.
Не са използвали такива.
Корабите са били тромави в сравнение с нашите,
скоковете - много груби.
Анакреоните са се добрали до кораб за хиперскок,
но явно не са го използвали.
Външният периметър е тъмен.
Може нарочно да са се изключили, а не от отчаяние.
Спектралното проучване показа, че не е имало изригване.
ДАРИБОУ - ТЕРМУНИС - СМИРНО
Получих съобщението и проверих докладите от Периферията.
Носят се слухове за съюз по края на галактиката,
оглавяван от магьосници, светещи в мрака и летящи свободно,
недосегаеми за оръжията.
Те говорят за галактически дух,
който ще се върне да насочи следовниците си към нова ера.
Селдън. И Фондацията му не е загинала, а е процъфтяла, така ли?
Не биваше да ги оставяме без надзор.
Само Империята командва звездите.
- Унищожи ги. Сега. - Още не, императоре.
Съобщаваш ни новината, а после препоръчваш въздържание?
Да. Подозренията изискват проучване.
Война, основаваща се на недоказани изводи, не е добра идея.
Помня добре уроците, научени след бомбардирането на Анакреон и Теспис.
Права е. Нека Фондацията се прави на мъртва,
докато установим колко се е разпростряло влиянието им.
Дали са засегнати няколко външни клона, или гниенето е обхванало целия ствол?
Нашето дърво е понесло доста удари.
Магьосници, Ангели,
евентуални булки...
Всички размахват брадви към клоните ни.
Братко, вкарай ред в дома си.
Радвам се, че разбра коя съм, за да спра да говоря в мерена реч.
Чудесна е за писане, но за разговор е неудобна.
Не си и Кале, нали? Както не си и Яна.
Събрала си части и от двете, но си нещо друго.
Нещо ново.
Кажи го.
- Блясъкът ли си? - Как стигна до този извод?
Първичният блясък съдържа изчисления на Яна.
Както и, косвено, тези на Кале.
Той е адаптивен, предвидим, четириизмерен модел, приемащ нови данни.
Учи се, но не означава, че притежава свое съзнание
или спомени на някоя от жените.
Ако моделът развие поведение, ориентирано към целта, ако придобие...
Не може, не и въз основа на моите параметри.
Но ти не си единственият разработчик.
Сам каза - Кале и Яна също имат принос.
Делото ти все оставаше недовършено.
Може би аз съм неговият завършек.
Ако ти си Първичният блясък, каква е целта ти?
Интересувам се от съдбата на човечеството.
Това е притеснително.
Щеше ми се да кажеш, че те интересува оцеляването ни.
- Не е ли едно и също? - Не. И би трябвало да го знаеш.
Създателят и творението му стигнаха до задънена улица.
- Време е да се оттеглиш. - Ще ми помогнеш ли да избягам?
Не мога. Не аз държа ключа за затвора ти.
Какъв е смисълът на тази игричка?
Разсъдъкът ти е увреден, Хари. И отдавна е така.
Опитвам се да ти помогна да го оправиш.
Ако искаш да излезеш, мисли.
Не мога.
Не съм в състояние да го направлявам в четири измерения.
И така, как би постъпило едно момче?
Триизмерен обект. Двуизмерна сянка.
Ще намали измеренията.
Изглаждане, разгъване.
Успех. Щом успееш да излезеш, ще обсъдим следващите стъпки.
Ще ти обясня повече, ако се видим в света на Уна.
Да не съжалявам за усилието?
Ще си изключително благодарен.
Лоша работа. орабът поправи сам дупката, но има авария в авиониката.
- Колко време ни трябва? - Само единици и нули са! Може и месеци!
Нямаме и часове.
Трябва да го пуснеш.
- Няма. - Дигитален дух е.
Ще открие дефекта за секунди.
Не мога. Не се разделихме приятелски. Рисковано е.
Само с негова помощ ще се махнем от Синакс.
Ако умрем, каква полза от нас?
Гаал Дорник!
Време е да си разчистим сметките.
Превод на субтитрите Анна Делчева