Detta har hänt…
Den andra Stiftelsen måste hemlighållas.
Jag är trött på att utnyttjas.
-Sluta! -Jag vill inte…
Vi överför dina nanobotar till mitt blod.
Imorgon återvänder jag till palatset
och blir du.
Broder Dag kommer snart hem.
Lägg fram din sak inför honom.
Vi kan samsas om Invictus. Vi kan reparera skeppet.
Freestone, vänta!
Så uppmuntrande.
Att se er alla samlade här ger mig hopp.
Vi kanske faktiskt klarar det här.
Min mor brukade säga att somna var att ta ett steg i tro.
Våra själar vandrar när vi drömmer, sa hon.
Och om vi säger våra böner,
hittar våra själar tillbaka innan vi vaknar.
Att krypa ur vaggan är ännu ett steg.
Liksom att lämna tryggheten i hemmet.
För en del är det att hissa segel och kasta sig ut i det okända.
Vi sänder budskap ut i rymden och hoppas att nån ska svara,
och ber att vi ska finna en lugn hamn bortom horisonten.
Anacreoner och thespier,
ni har varit i luven på varandra så länge
att skälet till er osämja nästan är irrelevant.
Vi har legitima skäl att hata.
Det Första förräderiet och tusen illgärningar sen dess.
Ingen vet exakt vad som hände den natten.
Det Första förräderiet.
En thespisk kung, nyligen vigd vid en anacreonsk jägerska.
De två kommande stormakterna i Yttre världarna förenade genom äktenskap.
Ska du undervisa oss om vår egen historia, döing?
Den thespiska hunden skar halsen av henne på bröllopsnatten.
Enligt legenden.
Påstår du att vår historieskrivning ljuger?
Historien skrivs av segraren, och ingendera sidan verkar vinna.
Det fanns ett vittne.
Det enda vittnet, en anacreonsk tjänarinna som vittnade om
att kung Throy un Thark blev berusad på bröllopsnatten
och i ett raserianfall mördade er jägarinna.
Tjänarinnan ljög.
Hennes lögn är relevant här.
På sin dödsbädd avlade tjänarinnan en bekännelse.
Den verklige mördaren var Cleon II.
Den första klonen i den genetiska dynastin insåg
att en plan kunde förverkligas under många livstiders gång.
Han såg vart denna nya allians kunde leda,
så han lät sin skuggmästare förföra tjänarinnan, droga de nygifta,
mörda jägerskan och lägga skulden på er kung.
Varför bekämpa två nya uppåtsträvande kungariken
när man kan utnyttja deras rasmässiga fiendskap och låta dem bekämpa varandra?
Klonerna lurade er.
Men idag kan vi tack vare Stiftelsen
reparera det som Imperiet hade krossat.
Nej. Vi vägrar förena oss med dem, oavsett hur fejden började.
Och i vilket fall som helst är Imperiet för starkt.
Nu har ni Invictus.
Invictus är bara ett skepp.
Ett skepp kan vara det första av många.
Om båda era folk lägger hatet åt sidan för att finna styrka i enhet,
som de stackars nygifta gjorde,
finner ni här den kunskap som krävs för att bygga fler skepp.
För att Planen ska lyckas behöver Stiftelsen tre pelare,
liksom en pall behöver tre ben.
Den behöver alla barnen i Yttre världarna.
Det var så jag planerade det.
Hari, hur kunde du veta att Invictus skulle bli funnen?
Hej, Mari. Trevligt att se dig igen.
Var är Gaal?
Hon kom aldrig fram till Terminus.
Och vem är du?
Salvor Hardin.
Maris dotter.
Det var jag som öppnade Valvet
och fick hit det jädra skeppet.
Salvor Hardin, vi är tydligen dig tack skyldiga.
Beträffande mysteriet med Invictus,
var dess uppdykanden ett av de första testen jag gjorde med mina modeller.
Där andra såg kaos, såg jag ett mönster.
Jag förstår inte. Vi är inte revolutionärer.
Det sa du själv vid rättegången.
Jag kanske ljög om det.
Jag är tacksam, broder Skymning.
För att jag räddade vår dynasti från infiltration?
Jag undrar, Dag, om du hade stannat på Trantor och inte rest till Jungfrun,
hade du märkt skillnaderna hos honom?
Du och jag är en och densamma. Jag måste tro att jag hade gjort det.
Den viktigare frågan är vad vi ska göra nu.
Du vet vad vi måste göra.
Ut.
Vi vet ännu inte exakt hur,
men tydligen ändrade de din nanopartikeldiet för länge sen.
Du är inte en av oss.
Ditt DNA har ändrats på många olika sätt.
Du ser ut som vi.
Du låter som vi, men…
Hur länge har du vetat?
Att jag är annorlunda?
Jag brukade smyga mig undan och se hologram av dig…
…där du äter frukost,
sitter i tronsalen.
Jag räknade gångerna du log mot dina undersåtar,
betraktade om du satt med händerna knäppta eller isär,
hur ofta du drack från din mugg vid måltiderna.
Jag visste redan då att jag inte var som du.
Men jag ville bli det.
Vad tänker du göra?
Du konspirerade med upprorsmakare.
Jag konspirerade inte.
Du anförtrodde dina hemligheter åt våra fiender och flydde.
-Hon lurade mig! -För hon hade fotfäste i ditt hjärta!
Och vem skapade det fotfästet?
Se på oss!
Vi har inga mödrar, inga mostrar, inga morbröder.
Vi har sex med konkubiner
vars minnen raderas så fort vi lämnar dem!
Har du aldrig längtat bort härifrån?
Har du aldrig känt dig kvävd av våra förfäders tyngd?
Kan du ärligen säga att allt du nånsin önskat dig
var att vara en länk i en lång, lång rad av oss,
levande ut ett manus som skrevs för århundraden sen?
Hela livet har jag velat kalla dig "far".
Men du är inte min far.
Vi är inte ens människor, Dag.
Vi är bara… ekon av den förste Cleon.
Så är ett skadat eko mer ursprungligt än ett perfekt?
Eller tonar det bort i intet?
Så bevarandet, allt vi har gjort här,
har det varit förgäves?
Inte förgäves, Mari.
Er tid här på Terminus har inte varit bortkastad.
Den fick er ut ur Imperiets klor.
Den härdade er.
Men Stiftelsens syfte har aldrig varit att bevara kunskap,
utan om att bevara människor.
Ni, de ursprungliga nybyggarna,
besitter kvaliteter som är livsviktiga för att skapa kärnan till en ny civilisation.
Och ni, anacreoner och thespier, är mästare på överlevnad.
Imperiet har räknat bort er ur historien, men likväl
symboliserar ni tillsammans framtiden.
Den mänskliga rasen är en ständigt pågående historia
som berättats i tusentals år av oräkneliga röster.
Men under en lång tid
har denna kör av röster kvävts och tyst raderats ut.
För under den genetiska dynastin finns bara rum för en historia.
En röst.
Vi kan inte bli de vi måste bli, om Imperiet tillåts framhärda.
Den vägen leder till mänsklighetens utplånande.
Även om vi säger ja till det du säger, är Imperiet här inom några veckor.
Han har rätt. De undersökte redan kommunikationsbojen.
Det är bara en tidsfråga innan de skickar förstärkningar.
Imperiet kommer inte. Inte än. Inte om de tror att ni redan är döda.
Ta Invictus till er stjärnas bortre sida,
aktivera kvantdriften, men bibehåll positionen i subrymden…
Energisignaturen kommer att tolkas som en solstorm.
En solstorm skulle utplåna allt liv i systemet.
Imperiet består av tiotusentals världar.
En farlig stjärna med döda planeter i galaxens utkant
leder inte till ytterligare undersökningar även om Stiftelsen haft sitt hem där.
Det kan fungera. Faktiskt.
Om vi inte far bortom Yttre världarna
är vi osynliga för dem.
Då är vi fria.
Då är ni fria,
att bida er tid, bygga, bli de ni behöver bli.
Nå, är du ett spöke?
Jag antar det.
-Hur är det att dö? -Keir.
Vadå? Jag vill veta.
Såg du nånting?
Det där är komplexa frågor.
Svara på en enkel fråga, då. Hur kom du hit?
Vad heter du, pojke?
Poly. Poly Verisof.
Nå, Poly Verisof, strax innan jag dog
svalde jag ett piller som innehåller miljoner självkopierande molekylmaskiner.
I enlighet med min sista önskan skickades min kista ut i rymden.
Maskinerna började bryta ned min kroppsvävnad
i alla dess beståndsdelar.
Sen återvann maskinerna dessa element
och samlade på sig mer material, is, mikrometeoroider med mera
och satte ihop Valvets inre byggställning.
Menar du att Valvet inte bara är din grav?
Att Valvet är du?
Har du varit här på Terminus hela tiden och iakttagit oss?
Nej. Det hade varit oklokt av mig att vara medveten hela denna tid.
En sån isolering kan krossa de starkaste hjärnor.
Nej, mitt uppvaknande utlöstes av anacreonerna.
När nollfältet expanderade.
Att återuppbygga ett medvetande tar tid, Salvor.
Nollfältet ingår bara i Valvets automatiska försvarssystem.
Kommer vi att se dig igen?
Det tror jag nog.
Det här är inte Stiftelsens första kris, och inte heller den sista.
Ni har köpt er anstånd, men krig mot Imperiet är oundvikligt.
Under tiden, minns den här dagen. Minns vad vi strävar mot.
Jag vet att tusen år kan kännas som en evighet,
men det är bara ett ögonblick när man tänker på mänsklighetens historia,
och det kan rinna mellan fingrarna om vi inte är vaksamma.
Vänta! Var det allt? Får vi inget mer?
Jag har gett er vad ni behöver.
Och synerna du har sänt till mig?
Syner?
Just det.
Spöket. Du har talat till mig sen jag var barn.
Och jag såg syner.
Jag såg dig på Trantor, på det långsamma skeppet.
De vägledde mig. Du hjälpte mig att lösa krisen.
Märkligt.
Nå, Salvor Hardin,
vilka budskap du än har fått,
försäkrar jag att de inte kom från mig.
Följ med mig.
Jag vet att folk hatar mig och anser mig vara ond.
Men det är min avskildhet,
min likgiltighet inför lidande,
som låter mig regera effektivt.
Galaxen är så vidsträckt,
problemen är så stora,
att jag måste nonchalera individen.
Se där.
Det är en märklig börda att inte tillåtas bära en börda.
Mina bröder och jag turas om att bära den, för vi är en familj.
Och vi älskar varandra på vårt eget vis.
Det finner du nog svårt att tro.
Har du nånsin tänkt på ditt eftermäle, Azura?
Det avtryck du lämnar efter dig när du är död?
Som barn ville jag bli bättre än de föregående Cleon.
Smartare, modigare, mer bländande i min rättsskipning.
Men när jag mognade utvecklades min strävan.
Jag ville inte längre vara bäst.
Jag ville vara densamme. Förutsägbart mod, förutsägbar rättvisa.
Jag ville att min son skulle vara likadan. En ny Cleon. Fullkomligt Cleon.
Han är inte din son.
Visst är han det?
Han är min broder. Men också min son.
Jag vaggade honom som barn.
Jag kultiverade honom precis som du kultiverade växterna i trädgården.
Det är en stor sak, att ta hand om ett liv.
Varför berättar du det här för mig?
För att av alla medborgare i galaxen…
…är du ensam om att ha berövat mig mitt personliga arv.
Vilket leder mig till ditt arv.
Jag vet att du inte är hjärnan bakom komplotten, men du är dess ansikte.
Det ansikte som krossade min sons hjärta.
Vi spårade din släkttavla tillbaka till dina förfäder i tredje led,
och identifierade alla levande ättlingar efter dessa 16 personer.
Inte bara barn, utan fastrar och mostrar, mostrar och morbröder,
kusiner, sysslingar, bryllingar, tremänningar.
Vet du hur många vi hittade?
Sjuhundratolv personer.
Sen lokaliserade vi alla dina vänner och älskare, nu och tidigare.
Den första pojke du kysste, den unga kvinna du skänkte din mödom åt.
Dina lärare och medarbetare, även här på palatsområdet.
Vi lokaliserade deras föräldrar och syskon. Alla i din omkrets.
Det blev ytterligare 839 personer.
Ettusen femhundrafemtioen personer.
Så många liv har du gjort ett meningsfullt avtryck på.
Med andra ord, de människor som skulle minnas dig efter din död.
I detta nu
är varje medlem av din personliga konstellation under bevakning,
och en partikelstråle är riktad mot deras hjärnbark.
På min signal upphör de alla att existera.
Se där.
Alla är borta.
Ditt arv är utraderat, Azura.
De eventuella vågor ditt varande har lyckats sprida genom universum
är utplånade.
Du kommer att sättas i en automatisk cell och matas intravenöst,
fjättrad för att inte skada dig själv.
Du blir sensoriskt svept för resten av livet.
Du kommer aldrig att se, höra, lukta, smaka eller känna igen.
Men du kommer att vara medveten.
Och du kommer att minnas vad du har tagit från mig.
Hari Seldon,
du såg allt det här komma, men sa inget.
Jag trodde att vi skulle sitta över fallet,
att vårt arbete var
att bygga en tidskapsel som framtida överlevande skulle öppna,
inte att det var vi som skulle sätta Planen i rörelse.
Tror du än att Imperiet kommer att kollapsa?
Ja.
Tror du än att mänskligheten kan bättra sig?
Självklart. Ingen klok människa vill att Imperiet ska fortgå.
Så vad är skillnaden nu?
Skillnaden är att han inte bara höll tyst,
utan ljög för oss.
Som när jag tog med dig på föreläsningar som barn,
gav dig en krita och sa åt dig att anteckna.
Han höll oss bara sysselsatta.
Jag trodde på honom.
Vartenda ord.
Och han lät oss stå här som idioter.
Hur tror du att jag mår?
Trist att han inte kände igen dig.
Kände igen mig.
Det är mer än så.
I alla år trodde jag att spöket talade till mig.
Jag intalade mig att det var Hari,
och började tro att jag faktiskt var utvald.
Men om synerna inte kom från honom,
från vem kom de då?
Ingen? Inbillade jag mig?
Du är utvald, Salvor.
Nollfältet.
Det du gjorde, att föra hit Invictus, betydde allt.
Vi överlevde…
…mot alla odds.
Du hade rätt.
Vi måste göra vår egen plan nu.
Jag respekterade henne på sätt och vis.
Ledsen att det måste bli så här.
Jag är inte ledsen.
Inget nästa drag, bara ett sista drag. Sa du inte så om henne?
Jag försökte göra dig nervös.
Det lyckades tydligen, väktare.
Jag ville se nästa drag för mitt barn.
För över ett århundrade sen erbjöds denna till kejsaren i fred.
Nu erbjuder jag den…
…till dig.
Hon respekterade dig också, på sätt och vis.
Tar du henne tillbaka till Anacreon?
Nej. Vi tog Anacreon till henne.
Inristningen är från en tallynek, samma trä som bågen.
Våra skogvaktare säger att den kan vara envis nog att rota sig här.
Vill du hjälpa mig, väktare?
Ja.
Under månaderna som följde
tog Yttre världarnas barn Haris ord till sig
och lade ner hat till förmån för styrka.
Det krävs mer kraft för att bygga än bränna ner, och Hari bad dem att bygga.
Vad Invictus beträffar
blev Hugo Crast oväntat dess kapten.
Han tog skeppet till bortre sidan av stjärnan
och genererade en solstorm, så att Stiftelsen fick vara fri.
Kapten Crast.
-Poly. -Väktare.
Hur går Invictus?
Vi lyckades stabilisera driften,
så vi lär inte hoppa in i en stjärna i första taget.
Hur snart kan vi bygga ett nytt?
Arton månader, ma'am.
-Var det kul uppe i rymden, Poly? -Ja.
Och, hur länge är du kvar här, kapten?
Fjorton långa timmar, väktare.
Spegeln på mitt teleskop är lite skev.
Kan du hjälpa mig justera den?
Hör ni, jag vet vad ni pratar om.
Då kan du väl vara artig och sticka, Poly?
Stanna!
Vänta!
Om inte du, vem är det då, Hari?
Jag minns den där.
Den var din favorit.
Du brukade somna med den i krubban.
Om du drömde mardrömmar kunde du blåsa i den, sa han,
så skulle spökena flyga bort.
Oftast räckte det med att hålla i den.
Tack och lov. Ett barn med en flöjt är en prövning för själen.
Det gjorde mig galen att jämt hitta honom här ute,
och han hade somnat medan han jobbade.
Han var hopplös när han började göra dem.
Men efter några hundra kvällar lyckades Abbas hitta handlaget.
Han hade varit så stolt. Att du blev borgmästare, liksom han.
Valet är en formalitet. Alla vet att du kommer att vinna stort.
Mamma, vem är flickan från vattenplaneten?
Ombord på fraktskeppet hade vi en äggbank.
Det var för farligt att föda barnet i rymden,
så vi förvarade våra ägg och embryon där för framtiden.
Jag valde ett från en kontroversiell donator.
Gaal Dornick.
Några ändrade direktiv om födseln?
Jag lärde känna henne lite innan vi miste henne.
Hon är mycket intelligent.
Och pappan?
Raych Foss.
Jag har sett dem båda som barn.
Gaal ikväll.
Och Raych…
…i början av krisen.
Hallå!
Hela tiden trodde jag att jag levde Haris minnen.
Men det var deras.
Nu förstår jag varför jag är så annorlunda.
Jag bar dig i mitt sköte, Salvor. Du är fortfarande min dotter.
Jag vet. Men jag är även deras dotter.
Gaal flydde i en kryokapsel. Vart?
Det var ännu tidigt på vår resa.
Det var nånstans nära Orionsporren.
Hon finns nog kvar där ute, mamma.
Det är nog hon som har försökt nå mig.
Hon ligger nog bakom alla mina instinkter.
Raring, det var 40 ljusår från Terminus.
Hur skulle det kunna gå till?
Jag vet inte, men det är hon.
Och om Gaal var utvald på nåt sätt, kan det förklara varför jag också är det.
Du har alltid haft en dragning till stjärnorna.
Ja, och nu vet vi varför.
Det var nåt som drog mig.
Mamma, jag måste försöka finna henne.
Jag vet, kära du.
Jag vill att du gör det.
Men problemet är att jag måste ge mig iväg nu.
Om jag inte far nu, kanske jag aldrig finner modet igen.
Ta spökflöjten. Och nåt mer.
Ge henne den här när du finner henne.
Den var menad att bli hennes.
Jag är ledsen, för allt.
Det finns inget att förlåta, mamma.
Jag var precis där jag skulle vara.
Beggar, vakna.
Jag trodde väl att du var här.
Fasen.
Du ville komma undan.
Jag känner dig alltför väl, Sal.
Det var nog kyssen på kinden som gjorde det.
Jag ville inte att det skulle smärta mer än det måste.
Om det inte smärtar är det inte kärlek.
Det lärde jag mig när jag måste lämna Thespis så att andra fick mat.
Och ingen jagade mig.
Så, jagar du mig?
Du kan följa med om du vill, vet du.
Jag skulle, om du verkligen ville det.
Men jag känner att det här är nåt du måste göra ensam.
Jag har alltid vetat att du skulle lämna planeten en dag.
Jag ville vara vid din sida när det hände.
Kommer du att bli arg sen?
Aldrig.
Ta hand om min planet, är du snäll.
Ta hand om mitt skepp.
Det är inte ditt skepp längre.
Det är inte min planet.
Galaxen är stor, Sal.
Vet du var du ska börja?
Jag har en aning.
Stick iväg nu.
Gå.
Gå nu.
Farväl, Salvor Hardin.
Kejsare.
Det är dags.
Du måste hata mig.
Jag kan aldrig hata er, kejsare.
Jag älskar er.
För att du är programmerad så.
All kärlek är programmerad, biologiskt eller på annat vis.
När en mänsklig moder ser in i sitt nyfödda barns ögon,
synkroniseras deras hjärnvågor.
Kejsare.
Fan ta ditt artiga uppförande, pojke.
Du höll på att fälla oss.
Jag är ledsen, broder, jag…
Du är inte en bror till mig, eller till Cleon I,
eller nån annan Cleon som har gått över dessa golv.
Du är ett missfoster.
Om jag fick bestämma skulle du redan vara aska.
Men som du påpekade
är det en sak som mittentronen får avgöra.
Under min tid där borta
hade jag tid att reflektera över vår dynasti.
Jag somnade i en del av galaxen
och vaknade i en annan.
Det är egentligen ett mirakel,
att vika ihop rymd och tid.
Och på Jungfrun
mötte jag pilgrimer som hade arbetat hela livet
bara för att få vandra en spiral av salt
i förhoppningen att få en vision innan de dör.
Jag…
Vi utmanades av en kvinna som påstod
att en själ som inte kan förändras är dömd att stagnera.
Seldon själv antydde visst nåt liknande.
Seldon var en fåfäng bedragare.
Och ändå, broder…
Och ändå…
…måste en gren som inte kan böjas brytas till slut.
Det är dags att dynastin böjer sig.
Bara en aning.
Är du galen?
Har språnget gjort dig förvirrad?
Det var därför du aldrig skulle ha gett dig iväg.
Hela vårt imperium bygger på oförgänglig varaktighet.
Om Galaktiska rådet upptäcker att
-vårt dynastiska band är brutet… -Galaktiska rådet? De får inget veta.
-…är vi sålda! -Vi kan lära av det här.
-Kanske även dra nytta av lite… -Dra nytta?
-Demerzel. -Hur vågar du röra mig?
-Du har blivit svag. -Låt dem inte döda mig.
-Nej då. -Det här är nonsens.
Jag dekanterar hellre ännu en av er än låter ett missfoster leva bland oss.
Det är mitt beslut att ta!
Inte om det betyder vår undergång!
Psykohistorien förutsade…
Psykohistorien?
Vi är Imperiet. Historien böjer sig för vår vilja!
Nej!
Jag är lojal, kejsare,
mot den cleoniska dynastin framför allt annat.
Nej.
Du kan skaffa undan kroppen själv.
Jag förväntar mig en ny inkarnerad och uppdaterad till frukost imorgon bitti.
Vad? Tala.
Rebellernas planer för att underminera dynastin
verkar vara mer vittgående än vi först trodde.
Vi trodde att genmodifieringen var begränsad till Gryning,
att den gjordes efter att han inkarnerats.
Men ytterligare tester visar
att de tydligen har förvanskat själva källan.
Så alla ersättningskloner…
Är inte längre rena kopior.
När hände detta?
Vi vet inte exakt.
Menar du att även jag är förvanskad?
Möjligen.
Ja.
Och Skymning?
Kejsaren undersöks just nu.
Tack, skuggmästare.
Du kan gå.
BLÅ DRIFTEN
138 ÅR SENARE
Vi går in i Synnaxias luftrum.
GÅR IN I SYNNAXIAS OMLOPPSBANA
Inled återinträde.
Säkra för återinträde.
Lyfter från vaggan.
Lämnar hemmets trygghet.
Ingen trygg hamn.
86 982 283.
86 982 331…
86 982 341.
Bara ett rop i mörkret.
Är vi ensamma?
Och även om vi inte är det, bryr sig nån om att svara?
Okej.
Försvinn.
Hallå. Kan du höra mig?
Ingen fara.
Ingen fara. Allt är bra.
Vad gjorde du där nere?
Enligt utskriften hade du varit nedfryst i över 100 år.
Jag kraschlandade.
Jag sökte efter nån.
Vem?
Dig.
Vad?
Jag heter Salvor Hardin.
Jag är din dotter.
Och den här tillhör bestämt dig.
Ibland hoppar man.
Och ibland blir man uppfångad.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson