У попередніх серіях «Фундації»…
Існування Другої Фундації повинно бути таємницею.
Годі мене використовувати.
-Стій! -Я не…
Переженемо твоїх наноботів у мене.
Я повернуся в палац
і стану тобою.
Скоро повернеться Брат День.
Захищатимешся перед ним.
«Непереможний» буде спільний. Відремонтуємо його.
Фрістоуне, зачекай!
Як приємно.
Те, що ви всі тут зібралися, дає мені надію,
що нам таки все вдасться.
Мама любила казати, що, засинаючи, ми ступаємо в невідоме.
Вона казала мені, що уві сні наші душі десь блукають.
І, якщо ми молитимемося,
вони зможуть повернутися до того, як ми прокинемося.
Також ми робимо крок у невідоме, виповзаючи з колиски
або покидаючи спокій свого дому.
Хтось робить цей крок, вирушаючи в подорож, стрибаючи в порожнечу.
Ми шлемо у всесвіт послання, сподіваючись на відповідь,
молимося про безпечну гавань за обрієм.
Фундація
Анакреонці й феспійці,
ви так довго ворогували,
що причина цієї ворожнечі вже майже неважлива.
У нас є серйозні причини для ненависті.
Перша зрада й тисячі звірств після неї.
Ніхто не знає, що справді сталося тієї ночі.
Перша зрада.
Феспійський король, щойно одружений з анкреонською Мисливицею.
Дві молоді сили Провінцій об'єдналися в шлюбі.
Ти вчитимеш нас нашої історії, небіжчику?
Феспійський пес перерізав їй горло на весільному ложі.
Так говорить легенда.
Хочеш сказати, наша історія помиляється?
Історію пише переможець. Не схоже, що це хтось із вас.
Але ж був свідок.
Єдиний свідок, анакреонська служниця,
свідчила, що король Трой-ан-Тарк у шлюбну ніч напився
й у нападі люті вбив вашу Мисливицю.
Служниця збрехала.
Тут важлива природа цієї брехні.
Перед смертю ця служниця зізналася,
що справжнім убивцею був Клеон Другий.
Перший клон генетичної династії зрозумів,
що можна розтягнути реалізацію планів на кілька життів.
Він побачив, до чого може призвести цей новий союз,
і наказав Повелителю тіней спокусити служницю, обпоїти молодят,
убити Мисливицю й підставити вашого короля.
Навіщо битися з двома юними королівствами,
коли можна використати їхню неприязнь і змусити воювати одне з одним?
Клони надурили вас.
Але сьогодні завдяки Фундації
ми можемо полагодити те, що зруйнувала імперія.
Ні. Ми не будемо об'єднуватися з ними, хай там як усе почалося.
А якби й об'єдналися, імперія занадто потужна.
Тепер у вас є «Непереможний».
Це лише один корабель.
Можливо, він перший з багатьох.
Якщо обидва народи відкинуть ненависть заради сили,
як зробили ті бідні молодята,
ви знайдете тут необхідні навички, щоб побудувати більше кораблів.
Для успіху Плану Фундації потрібні три колони,
як табурету потрібні три ніжки.
Потрібні всі жителі Провінцій.
Я заклав це в План.
Гарі, то ви знали, що «Непереможний» знайдуть?
Привіт, Марі. Радий бачити тебе знову.
А де Ґаал?
Вона не долетіла до Термінуса.
А ви хто?
Салвор Гардін.
Дочка Марі.
Це я відкрила Сховище
й пригнала сюди цей клятий корабель.
Салвор Гардін, виходить, тобі треба дякувати.
Щодо таємниці «Непереможного»,
то його появами я ще на початку перевіряв свої моделі передбачення.
Де інші бачили хаос, я знайшов закономірність.
Я не розумію. Ми ж не революціонери.
Ви самі так казали на суді.
Ну… Можливо, про це я збрехав.
Дякую, Брате Присмерк.
За те, що я не дав чужинцям просочитися в нашу династію?
Мені цікаво, День: якби ти не полетів на Діву й залишився на Транторі,
чи помітив би ти його відмінність?
Ми з тобою однакові. Тож, думаю, помітив би.
Зараз важливіше зрозуміти, що тепер робити.
Ти знаєш, що ми мусимо зробити.
Вийдіть.
Ми ще точно не визначили як,
та управління твоїми наночастками було давно пошкоджене.
Ти не один з нас.
Твоє ДНК змінили десятками способів.
Зовні ти як ми.
І говориш як ми, але…
Давно ти це знаєш?
Що я інакший?
Я вислизав і дивився на ваші голограми…
Як ви снідаєте,
як сидите в тронній залі.
Я рахував, як часто ви всміхаєтеся підданим,
дивився, чи, сидячи, складаєте ви руки, чи ні,
як часто п'єте з чашки за їдою.
Уже тоді я розумів, що я не такий, як ви.
Але хотів бути таким.
Що ти робитимеш?
Ти змовився з заколотниками.
Я не змовлявся.
Ти розкрив наші таємниці ворогам і втік з палацу.
-Вона мене надурила! -Бо полонила твоє серце.
А як їй це вдалося?
Поглянь на нас!
У нас нема ні матерів, ні тіток, ні дядьків.
Ми спимо з наложницями,
яким стирають пам'ять, щойно ми йдемо від них!
Хіба тобі не хотілося покинути це місце?
Хіба ти не задихаєшся під вагою наших попередників?
Ти щиро стверджуєш, що завжди хотів
бути лише ланкою в довгому ланцюгу нас,
хотів жити за сценарієм, написаним століття тому?
Мені завжди хотілося назвати тебе батьком.
Але ти не мій батько.
Ми навіть не люди, День.
Ми лише… відголоски першого Клеона.
То викривлений відголосок більш справжній ніж ідеальний?
Чи він просто стихає?
А як же нагляд? Усе, чим ми тут займалися,
було даремно?
Не даремно, Марі.
Ви не дарма опинилися на Термінусі.
Ми вихопили вас з пазурів Імперії.
Це вас загартувало.
Але Фундацію було створено не заради опікування знаннями.
А заради опіки над людьми.
У вас, поселенців,
є якості, надзвичайно важливі для зародження нової цивілізації.
А ви, анакреонці й феспійці – майстри виживання.
Приречені імперією на забуття,
разом ви втілюєте майбутнє.
Людство – історія, що весь час розвивається.
Тисячоліттями її оповідають незліченні голоси.
Та вже тривалий час
хор цих голосів придушували й тихо нищили.
Тому що за часів генетичної династії є місце лише одній історії.
Одному голосу.
Ми не зможемо стати тими, ким мусимо, якщо Імперія житиме далі.
Це – шлях до вимирання людства.
Якщо ми приймемо цю проголошену вами долю, імперія буде тут за тиждень-два.
Він має рацію. Вони вже почали розслідувати, чому мовчить маячок.
Дуже скоро пришлють підкріплення.
Імперія сюди не прибуде. Поки що. Якщо вважатиме, що ви вже мертві.
Виведіть «Непереможний» за зворотний бік вашої зірки,
активуйте квантовий двигун, але зберігайте положення в підпросторі…
Малюнок спожитої енергії буде як за мегаспалаху.
Мегаспалах знищив би все живе в цій системі.
Імперія складається з десятків тисяч світів.
Небезпечна зірка з мертвими планетами на краю галактики
не буде варта подальшого розслідування, навіть якщо тут колись була Фундація.
Може, нам це вдасться.
Якщо не вилітатимемо за межі Провінцій,
будемо невидимі для імперії.
Будемо вільні.
Будете вільні
жити, будувати й стати тими, ким мусите стати.
То ви – привид?
Думаю, так.
-І як це – померти? -Кіре.
Що таке? Я хочу знати.
Ви щось бачили?
Це складні питання.
То дайте відповідь на просте. Як ви тут опинилися?
Як тебе звати, синку?
Полі Верісоф.
Що ж, Полі Верісоф, перед тим, як померти,
я ковтнув пілюлю з мільйонами відновлювальних молекулярних машин.
Згідно з моїм заповітом, мою домовину скинули в космос.
Ці машини почали розкладати тканини тіла
на складові елементи.
Тоді машини переробили ці елементи,
захоплюючи інші матеріали – лід, мікрометеорити та подібне,
щоб створити внутрішні шари Сховища.
Тобто Сховище – не просто ваша гробниця?
Сховище – це ви?
І ви весь цей час були на Термінусі й спостерігали за нами?
Ні. Було б нерозумно з мого боку залишатись у свідомості весь цей час.
Така ізоляція руйнує й найпотужніші уми.
Процес мого пробудження запустили анакреонці.
Коли розширилося темне поле.
На відбудову свідомості потрібен час, Салвор.
Темне поле – лише частина автоматичної системи захисту Сховища.
Ми побачимо вас іще?
Думаю, так, Полі.
Це не перша криза Фундації. І не остання.
Ви купили собі відстрочку, та війна з імперією неминуча.
Запам'ятайте цей день. І не забувайте, чого ми прагнемо.
Знаю, що тисяча років може здаватися вічністю,
але це лише мить у масштабі всієї історії людства,
і якщо ми не будемо пильні, можемо її втратити.
Зачекайте! Це що, все? Усе, що ми отримаємо?
Я дав вам те, що потрібно.
А як же видіння, які ви мені посилали?
Видіння?
Так.
Привид. Ви говорили зі мною з мого дитинства.
І в мене були видіння.
Я бачила вас на Транторі, на звичайному кораблі.
Ці видіння вели мене. Ви допомогли мені подолати цю кризу.
Цікаво.
Послухай, Салвор Гардін,
хоч би які повідомлення ти отримувала,
вони точно були не від мене.
Ходімо зі мною.
Я знаю, що люди ненавидять мене. Вважають мене злом.
Але саме моя відстороненість
і байдужість до страждання
допомагають мені правити ефективно.
Галактика така величезна,
проблеми такі значні,
що я змушений не зважати на окремих людей.
Подивись.
Це дивний тягар – коли тобі не дозволено нести тягар.
Ми з братами передаємо його один одному, бо ми – сім'я.
І ми по-своєму любимо один одного.
Певен, тобі важко в це повірити.
Ти замислюєшся про свій спадок, Азуро?
Про слід, який залишиш по собі?
Дитиною я хотів бути кращим за попередніх Клеонів.
Розумнішим, більш блискучим у своєму правосудді.
Та я дорослішав, і мої прагнення змінювалися.
Я більше не хотів бути найкращим.
Я хотів бути таким самим. Передбачувано сміливим і справедливим.
І хотів, щоб мій син теж став таким. Ще один Клеон. Бездоганний клон.
Він не ваш син.
Авжеж син.
Він мій брат. І син також.
Я колисав його немовлям.
Я плекав його, як ти плекала рослини в цьому саду.
Це потужна річ – дбати про чиєсь життя.
Навіщо ви мені це розповідаєте?
Бо від інших громадян галактики…
ти відрізняєшся тим, що вкрала в мене мій особистий спадок.
Тому я займуся твоїм спадком.
Я знаю, що ти не мозок цього заколоту, але ти його обличчя.
Обличчя, що розбило серце моєму синові.
Ми відстежили твій родовід до прапрадідів
і знайшли всіх живих нащадків, що пішли від цих 16 предків.
Не лише прямих, а й усіх тіток і дядьків,
двоюрідних і троюрідних братів, усіх далеких родичів.
Знаєш, скільки людей ми знайшли?
Сімсот дванадцять.
Потім знайшли всіх твоїх друзів і коханців – теперішніх і колишніх.
Першого хлопця, якого ти поцілувала, дівчину, з якою втратила цноту.
Твоїх учителів і колег, навіть тих, що працюють на території палацу.
Їхніх батьків, братів і сестер. Власне, всіх з розширеного кола твоїх зв'язків.
Це ще 839 осіб.
Усього – 1 551 особа.
Загальна кількість доль, на яких ти лишила важливий відбиток.
Коротко кажучи, це люди, які пам'ятатимуть тебе після смерті.
Поки ми говоримо,
за кожним членом твого особистого сузір'я стежать,
а на їхні голови націлені бластери.
За моїм сигналом вони перестануть існувати.
Отак.
Усі померли.
Твій спадок було стерто, Азуро.
Усі хвилі, які ти встигла відправити у всесвіт,
було знищено.
Тебе помістять у автоматичну камеру, годуватимуть внутрішньовенно,
знерухомлять, щоб ти не завдала собі шкоди.
Ти будеш до кінця життя позбавлена відчуттів.
Більше нічого не побачиш і не почуєш, не відчуєш запаху, смаку й дотику.
Але збережеш свідомість.
І пам'ятатимеш, що ти в мене забрала.
Гарі Селдон.
Він усе це передбачав і не сказав нам нічого.
Я думала, ми пересидимо тут падіння.
Думала, наша робота –
створити якусь часову капсулу, яку відкриють у майбутньому вцілілі.
Я й не уявляла, що ми запустимо реалізацію Плану.
Ти ще віриш, що імперія впаде?
Так.
Віриш, що людство здатне на краще?
Авжеж. Нормальні люди не хочуть продовження її існування.
То що ж тепер не так?
Те, що він не просто приховав правду,
а збрехав.
Як коли я брала тебе в дитинстві на лекції,
давала олівець і казала записувати.
Він зайняв нас псевдороботою.
Я вірила йому.
Кожному його слову.
А він просто висмикнув з-під нас килимок.
Уяви собі, як я почуваюся.
Жаль, що він про тебе не знав.
Знав про мене.
Тут мова про більше.
Усі ці роки я думала, що зі мною говорить привид.
Переконала себе, що це Гарі.
І почала думати, що я справді особлива.
Але якщо видіння навіював не він,
то хто?
Ніхто? Моя уява?
Ти справді особлива, Салвор.
Темне поле.
А те, що ти пригнала «Непереможний»? Це ж надзвичайно важливо.
Ми вижили…
хоч шанси були мізерні.
Ти мала рацію.
Тепер нам потрібен власний план.
Я поважала її. Певним чином.
Жаль, що до цього дійшло.
А мені не жаль.
Вона планує не наступний, а останній хід. Так ти казала?
Я просто намагалася тебе заговорити.
І тобі вдалося, наглядачко.
Я хотів наступного кроку заради моєї дитини.
Понад століття тому його піднесли імператору на знак миру.
Я підношу його знову…
тобі.
Вона також по-своєму поважала тебе.
Ти повернеш її на Анакреон?
Ми привезли Анакреон до неї.
Це різка з таллинського дуба. З нього ж зроблено твій лук.
Наші лісівники кажуть, що він досить тривкий і тут приживеться.
Ти мені допоможеш?
Так.
У наступні місяці
жителі провінцій серйозно поставилися до слів Гарі:
вони відкинули ненависть заради сили.
Будівництво вимагає більше сил, ніж нищення. Гарі хотів, щоб вони будували.
Щодо «Непереможного»,
саме Хуґо Краст став його капітаном.
Він відвів його на той бік їхньої зірки
й улаштував мегаспалах, який звільнив Фундацію.
Капітане Краст.
-Полі. -Наглядачко.
Що там на «Непереможному»?
Нам вдалося стабілізувати двигуни,
тож найближчим часом ми не стрибнемо в серце зірки.
За скільки зможемо побудувати ще один?
За півтора року.
-Тобі подобається космос, Полі? -Так.
Скільки пробудете на поверхні, капітане?
Довгих 14 годин, наглядачко.
У мене дзеркало в телескопі перекосилося.
Допоможете вирівняти?
Я знаю, про що ви говорите.
То, може, чемненько відвалиш, Полі?
Стій!
Зачекай!
Якщо це не ви, то хто, Гарі?
Я його пам'ятаю.
Це була твій улюблений.
Ти засинала з ним у колисці.
Коли тобі снився кошмар, він казав, щоб ти дмухнула,
й привиди полетять геть.
Та зазвичай тобі вистачало просто тримати його в руках.
Боже мій. Дитина зі свищиком – справжня мука.
Він мене з розуму зводив – так часто я знаходила,
що він заснув тут за роботою.
Спочатку він робив жахливі свищики.
Та через кілька років Аббасова майстерність зросла.
Знаєш, він пишався. Що ти станеш мером, як і він.
Вибори – лише формальність. Усі знають, що ти виграєш з відривом.
Мамо, хто така дівчина з планети, вкритої водою?
На нашому кораблі був банк ембріонів.
У космосі було небезпечно виношувати дитину,
тож ми розміщували в цьому банку яйцеклітини й ембріони на майбутнє.
Я обрала ембріон від неоднозначної донорки.
Ґаал Дорнік.
План родів незмінний?
Я її трохи знала до того, як ми її втратили.
У неї був надзвичайний розум.
А батько?
Річ Фосс.
Я бачила їх обох малими.
Сьогодні – Ґаал.
А Річа…
на початку кризи.
Гей!
Увесь цей час я думала, що проживаю спогади Гарі.
Та це були їхні спогади.
Тепер стало зрозуміло, чому я так відрізняюся.
Я виносила тебе в утробі, Салвор. Ти все одно моя дочка.
Знаю. Але я і їхня дочка.
Ґаал втекла в кріокапсулі. Куди?
Це було на початку нашої подорожі.
Десь у Рукаві Оріона.
Думаю, вона ще там, мамо.
Це вона виходить на зв'язок зі мною.
Це їй я завдячую своєю інтуїцією.
Це було за 40 світлових років до Термінуса.
Як таке взагалі можливо?
Не знаю. Але це вона.
І якщо Ґаал була якимось чином особлива, це пояснює, чому і я така.
Тебе завжди вабили зорі.
І тепер ми розуміємо чому.
Бо щось мене до них тягне.
Мамо, я мушу її знайти.
Знаю, сонечко.
Я хочу, щоб ти знайшла.
Але тут ось що, мамо: летіти треба негайно.
Боюся, якщо я зараз не полечу, більше вже не наважуся.
Візьми свищика від привидів. І ще дещо.
Як знайдеш її, віддай оце.
Це мало належати їй від початку.
Прости мене. За все.
Нема за що прощати, мамо.
Я була саме там, де повинна була бути.
«Старцю», прокинься.
Знав, що знайду тебе тут.
Прокляття.
Хотіла піти без ускладнень.
Я занадто добре тебе знаю, Сел.
Мабуть, поцілунок у щоку був підказкою.
Я не хотіла, щоб боліло більше, ніж мусить.
Якщо не болить – це не любов.
Я зрозумів це, коли мав полетіти з Феспіса, щоб нагодувати інших.
І ніхто не кинувся мені навздогін.
А ти за мною кинешся?
Можеш полетіти, якщо хочеш.
Я б полетів, якби ти справді цього хотіла.
Та в мене таке враження, що ти повинна летіти сама.
Завжди знав, що колись ти даси цій планеті тебе здихатися.
Але думав, що ми полетимо разом.
Ти потім злитимешся?
Авжеж ні.
Дбай про мою планету, добре?
А ти – про мій корабель.
Це вже не твій корабель.
І планета не моя.
Галактика величезна, Сал.
Знаєш уже, звідки почнеш?
Чуття дещо підказує.
Давай, лети вже.
Лети.
Іди.
Прощавай, Салвор Гардін.
Імперіє.
Час настав.
Ти мене ненавидиш?
Я не можу вас ненавидіти.
Я люблю вас.
Бо ти так запрограмована.
Будь-яка любов – програма. Біологічна чи ще якась.
Коли мати-людина дивиться в очі щойно народженої дитини,
їхні мозкові хвилі синхронізуються.
Імперіє.
До біса ці вишукані манери, хлопче.
Ти ледь не приніс нам загибель.
Вибач, Брате, я…
Ти не брат ні мені, ні Клеону Першому,
ні жодному іншому Клеону, який ходив по цій підлозі.
Ти – виродок.
Якби моя воля, ти б уже був купкою попелу.
Та, як ти зазначив,
це рішення приймає той, хто сидить на середньому троні.
За час своєї відсутності
я мав удосталь часу подумати про нашу династію.
Я заснув у одному секторі галактики
й прокинувся в іншому.
Це диво, як не глянь.
Згортання простору й часу.
А потім на Діві
я зустрів пілігримів, які все життя працювали,
щоб пройти спіраллю з солі,
сподіваючись, що перед смертю їм буде даровано видіння.
Мені…
Нам кинула виклик жінка, яка стверджувала,
що душа, нездатна на зміни, приречена на застій.
Здається, сам Селдон теж на щось таке натякав.
Селдон був пихатий славетний шарлатан.
Та все ж таки, Брате…
Усе ж таки…
лук, що не гнеться, згодом зламається.
Настав час династії зігнутися.
Трохи.
Ти збожеволів?
Той стрибок спалив тобі мозок?
Ось чому тобі не слід було летіти.
Уся наша імперія побудована на вічній незмінності.
Якщо Галактична рада дізнається,
-що династичний ланцюг розірвано… -Не дізнається.
-…нам кінець! -Це буде нам певна наука.
-Можливо, нам буде корисна невелика… -Корисна?
-Демерзел. -Як ти смієш?
-Ти слабкий. -Не дай їм убити мене.
-Не дам. -Це нісенітниця.
Я краще оживлю іншого твого клона, ніж дозволю цьому виродку жити з нами.
Рішення приймаю я!
Ні, якщо це спричинить наше падіння!
Психоісторія передбачила…
Психоісторія?
Ми – Імперія! Історія підкоряється нам!
Ні!
Я вірна, Імперіє,
передусім династії Клеонів.
Ні.
Можеш сам позбутися тіла.
Оживи іншого клона і введи його в курс завтра до сніданку.
Що? Говори.
Плани заколотників підірвати династію,
схоже, масштабніші, ніж ми вважали спочатку.
Ми думали, що ДНК було змінено лише у Світанка
і що це сталося після його оживлення.
Та детальніші перевірки
показали, що заколотники змінили саме джерело.
Тож усі підмінні клони…
Більше не точні копії.
Коли це сталося?
Ми точно не знаємо.
Ти кажеш, що й сам я зіпсований?
Можливо.
Так.
А Присмерк?
Його саме зараз перевіряють.
Дякую, Повелителю тіней.
Можеш іти.
СИНІЙ ЗАМЕТ
ЧЕРЕЗ 138 РОКІВ
Входимо в аеропростір Синнакса.
ВИХІД НА ОРБІТУ СИННАКСА
Розпочати вхід в атмосферу.
Пристебніться.
Виповзаючи з колиски.
Покидаючи спокій свого дому.
Безпечної гавані нема.
86 982 283.
86 982 331…
86 982 341.
Є лише крик у темряві.
Ми тут самі?
Навіть якщо ні – чи хто-небудь не полінується відповісти?
Добре.
Пливіть геть.
Гей, ти мене чуєш?
Усе гаразд.
Усе добре. Ти в нормі. Цс.
Як ти там опинилася?
Датчик показав, ти була в кріокапсулі понад століття.
Я здійснила аварійну посадку.
Я декого тут шукала.
Кого?
Тебе.
Що?
Мене звати Салвор Гардін.
Я твоя дочка.
І це, певно, твоє.
Іноді ти стрибаєш.
Іноді тебе хтось ловить.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко