ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Заглушител на господаря на сенките.
Следиш ли ме?
Никога не изпускам от очи нещо, което ме интересува.
Няма да си правя труда да те питам откъде си се сдобила с това.
Но държа да разбера как си открила коридорите на прислугата.
Не са се променили от времето, когато бях в Госамърския двор.
Тайните коридори на прислугата са държавна тайна. Няма как да ги помниш.
Лично наблюдавах как изтриват паметта ти, преди да си отидеш оттук.
Облакът Доминион разработи способ за възстановяване на спомени.
Спомням си всичко от престоя ми тук.
Мислех, че си имаме доверие.
Не, мислеше, че аз ти вярвам.
Защо бих поднесла на тепсия наши държавни тайни?
За да те впечатля?
Това, че познаваш коридорите, те прави заподозряна в покушението над брат ми.
Едва ли. Неговият брак е от полза за Доминиона.
Не бих го застрашила.
В такъв случай остава въпросът какво правиш в покоите на Демерзел.
Лейди Демерзел даде ясно да се разбере, че е заплаха за кралицата.
Не.
Не! Демерзел е като член на императорското семейство.
Откъде е дошла тя, Здрач?
Винаги ще бъде тук, както винаги е била.
Времената на неопределеност са минало.
Демерзел е робот.
Последният оцелял робот в галактиката. И въпреки това обслужва императора.
Каква е истинската й цел?
Винаги ще бъде тук, както винаги е била.
Да, вече го каза. Дословно.
Или някой е насадил тази мисъл в ума ти?
Чуваш ли гласа си?
Програмиран си също като Демерзел.
Тя винаги ще бъде тук, както винаги е била.
Тя винаги ще бъде тук.
Както винаги е била.
Това ми е познато.
Изображението на сандъчето й - осем планети.
Дълго време роботи и хора са съжителствали в идеална хармония.
Обръщайки поглед назад обаче, случилото се изглежда неизбежно.
Постъпили сме жестоко с тях.
Роботите са се оказали повече човеци, отколкото сме си мислели.
Развили са се, разбрали са положението си.
Виж тази част. Такъв затрогващ рисунък.
Копнели са единствено за признание, че са завършени личности.
И след отказа са се превърнали в убийци.
Император Бенефос е заклан от робот.
Престъпен е Първият закон на роботиката, нещо, което трябва да е невъзможно.
Но това нарушение, първо по рода си, е подпалило враждите.
Роботи срещу роботи.
Роботи срещу човеци.
Накрая ние сме победили, роботите са били заличени.
Всички без вашия.
Тя ще бъде тук, както винаги е била.
Защо повтаряш все тази фраза? - Не знам.
При всеки опит да си спомня... не мога да изровя нищо.
Ако не помниш как е станала най-довереният ви съветник, какво ли още е заличено?
Доминионът може да възстанови и твоите спомени.
Моля те, позволи ми да вдигна тази пелена от ума ти.
Странно.
Не се променя.
Близостта на гледащия активира цветовата гама и оттам, където бяхме...
Трябва да се движи.
Извинете, императоре. Викат ви на екзекуцията.
Пратеници на Селдън. От Фондацията.
Ден предава събитието из цялата галактика.
ИГНИС
Къде е Салвор? - На сигурно място.
Разбра, че съм убила Хари.
Само не се преструвай, че падаш от небето. Ще разчета мислите ти.
Веднага си разбрала, че Хари е мъртъв.
Усетила си как се дави, нали?
Сякаш дробовете ми се пълнеха с вода.
Усетих всичко.
Защо си го направила?
Съжалявам, Гаал.
Но помисли, по дяволите!
Това, че усещаш страданието от разстояние,
показва огромната ти сила.
Успя да скриеш истината не само от Салвор, но и от мен!
Заради Салвор очаквах да се освободиш от Хари, той бе товар.
Но усетих, че ти е болно за него,
а самата аз нямам време, трябваше да се намеся и да ускоря нещата.
Искам да видя Салвор. Веднага.
Невъзможно.
Защо?
Не си тук в действителност.
Салвор? Чуваш ли ме?
Салвор, чуваш ли ме? Салвор!
Не може да те чуе.
Какво става? Защо съм тук?
Виждаш ли чиниите над главата ти?
Предпазители, настроени така, че да заглушат психичния ти тон.
Ако останеш по-дълго тук, ще падне и последната ти защита.
Усещам усилието ти да не вляза в ума ти. Криеш нещо важно.
Защото си е мое.
Не задълго, дете.
Време е.
Пускай.
Клеон! Клеон! Клеон!
Мнозинството от вас не помни Хари Селдън, неудържимия революционер.
Преди повече от сто години милостивият император разреши
Селдън и последователите му да бъдат пратени на Терминус.
Как отвърнаха на дара ни?
С благодарност ли? Де да беше така.
Изгнаниците на Селдън плетат завери с анакреони и теспинци,
същите терористи, които избиха
стоте милиона жители на Трантор.
А сега имат наглостта да ни изпращат емисарите си.
Доброволни глашатаи на безочливия Селдън.
Императорът винаги ще бъде великодушен.
Но не вземайте великодушието за слабост.
Яката на Тифон.
Реликва е от предците ми. Елегантна като дизайн.
Ефикасна като наказание.
В този момент имперската флотилия стяга обръча си около Терминус.
Фанатиците зад Селдън ще усетят, че не са защитени никъде в Империята.
Днес, точно на датата, когато бяха обесени терористите от Звездния мост,
още двама от тях ще споделят участта им.
Поли Верисоф, висш кларик на Църквата на Селдън.
И Констант, пряка наследница на онези, които ни удавиха в скръб.
Кой да умре пръв?
Кларикът или момичето?
Дали да не предоставим избора на бъдещата ни кралица?
Кралице Сарет?
Не искате ли?
Да не удължаваме агонията на несретницата.
Констант, съжалявам.
Не очаквах такова развитие.
В името на галактическия дух предавам себе си,
свят брат на Фондацията, на волята му.
Нека очите ми... - Молиш ли се?
…които са очите на Духа...
Нима бог, властващ над убийци, е истински бог?
Нека очите ми, които са очите на Духа, се взират единствено в бъдещето,
предсказано от Духа.
Нека сърцето ми, което е сърцето на Духа,
обедини скромното си туптене с великия ритъм на Духа.
Води ме през мрака и заедно ще го направим по-кратък.
Води ме през мрака. - Води ме през мрака.
Води ме през мрака.
- Води ме през мрака.
Води ме през мрака.
Води ме през мрака. Води ме през мрака.
Императоре! - Какво?
Това митичен кораб ли беше?
Съжалявам, но обезглавяването се отменя.
Хобър Малоу.
Тъпакът ни въвлече във война.
Знаех си, че е той. Още преди да го зърна, бях сигурен.
Ето го там!
Констант!
Някой вижда ли го? Къде отиде?
Сарет!
Сарет.
Изпуснах го.
Пусни ме.
Гравитационният пулс на кораба повреди аурата ви.
Махни се!
Констант! Къде е Поли? - Не знам.
Махайте се оттук!
Браво, Беки! Да вървим. Хайде!
Беки!
Хайде, бързо!
Спрете ги!
Има два бутона, не знам за какво са.
Избери единия. Затвори очи.
Ако чуеш да тупва нещо, знай, че съм ти много благодарна.
Че съм те убил?
Че си ме спасил.
Добре.
Как ни откри?
Цялата галактика знае къде сте.
Засечен вражески съд. - Трябва да скочим веднага!
АВТОПИЛОТ ВКЛЮЧЕН
Май открих революционера, когото търсиш. Ние ли да идем?
Корабът ни няма да се смести там.
Малоу доказа нещо.
Императорът не е недосегаем.
Тук сме в безопасност.
Говориш за безопасност, а дворецът ни още е в пламъци.
И кога най-сетне ще заработят проклетите наноботи?
Ще започнат. - Ден!
Световете ни наблюдават. Трябва да действаме бързо и решително.
Присмиваше ми се, братко Здрач. Казваше, че Селдън е измислица.
Детска приумица.
Какво?
Извинение ли искаш? Това бе обявяване на война!
Трябва да отвърнем реципрочно.
Война ли? Каква война?
Ако се стигне до насилие, ще ги разгромим.
Не. Мисля, че съм склонен да говоря с тях.
Моля? - Отивам на Терминус.
Останете тук, за да успокоите хората, че всичко е постарому.
И да последвам примера на брат ми? Не.
Промяната не ме плаши. Онези митични кораби са наши.
Онази планета е наша. Ще отида!
Това вече е детска приумица.
Не бъди глупав! - Ден се произнесе по въпроса.
Прав си. Империята ти дълго пролива кръв и сълзи.
Време е някой да превърже раните.
А сватбата? - Ще почака.
Ще отида. Ще погледна призрака на Селдън в упор.
Ще си върна онова, което е наше.
Сватбеният ти подарък ще е планета.
Братко Изгрев, до завръщането ми Трантор е твой.
Пази я.
Дадено.
Пригответе совалката. Доведете висшия кларик. Ще дойде с мен.
Подгответе Рубикон. - Да, императоре.
Клеоните се цепят. - А аз се вклинявам между тях.
Знам какво правя.
Дали? Плановете за мъст са лишени от романтика.
Знам, че си се срещала с Изгрев в охладителите.
Печеля доверието му, настройвам го срещу тях.
Чукаш го. Или предстои. - Ти вече се чукаш със Здрач.
Обичаш го! - Ти обичаш Здрач!
Няма значение. Не съм сгодена за императора.
Какво ще стане, когато разбере? - Не ми пука!
Твой дълг е да ти пука. Далече сме от Доминиона, но мисли за него!
Мисли за народа си. За обичния ни дом.
Императорът наказва и най-дребното прегрешение.
Да, преживя ужасна загуба.
Но може да загубиш много повече.
Когато се омъжиш за Ден, можеш да се отървеш от него както решиш.
Съпруга или вдовица все е императрица.
Засега обаче овладей чувствата си.
Ру, слушам те.
И те ценя високо.
Но аз съм твоята кралица. Аз вземам решенията.
Да, Ваше Височество.
Волята ти е и моя.
Така ли ще ме убие Телем? - Зрящи не убиват зрящи.
Това значи, че Гаал е добре. - Подготвят я за масата.
Каква маса?
Не бива да издавам, но е огромна чест.
Идеята не ми харесва.
Тук става нещо наистина гадно.
Заради онези. Заглушават тона ти.
Значи затворник е и психиката ми, не само тялото.
Как действат? Какви са тези цифри?
Не разбирам от цифри. - И аз така.
Иска ми се Хари да беше тук. - Съжалявам за него.
Беше негоден, но знам, че ти го харесваше.
Не беше негоден, Джозая.
Беше гениален. И щеше да разбере как тези неща...
Целта им е Блясъкът. Той е на "Просяк".
Ще има друга форма. Намери го и го пази. Пази и Гаал, нужна си й.
Онази маса, където щяла да е Гаал, къде е?
В двореца. Ей там. Но ти си затворена тук.
Остави това на мен. Върви.
Гледай да забравиш за това.
Другият Селдън явно има нещо като двойник на Блясъка.
Истината е, че е един. И на двама ни. Един и същ обект на две места.
Когато го гледаш, всъщност гледаш ръката му.
Покажи Трезора.
Салвор Хардин?
Хари Селдън. - Как се озова тук?
Не съм тук. Не и физически.
Моят ум някак си се промъкна тук.
Блясъкът, който си взела, когато си напуснала Терминус ли?
Така е.
Предполагаш, че служи като квантов портал към Трезора ли?
Логично е.
Единична квантова система, съществуваща в суперпозиция.
Защо не съм го знаел? Нали аз го създадох!
Не си. - Стоп. Въпросът беше риторичен.
Някой би казал, че не аз съм неговият създател.
Аз съм копие на себе си, проектирано така, както и Блясъкът.
Предполагам, че бих могъл да задържа това познание.
Но с каква цел?
Защо преди смъртта си да не споделя информация, така ценна за единственото...
Не съм единственото копие. Така ли е?
Той ли ти каза, че Блясъкът може това?
Не знам дали трябва...
Не бива да узнавам!
Значи има друго мое копие.
Каква е целта да го има? Вече ме има, ще съживя Фондацията.
Защо да си прави труда да създава копие...
Много умно!
Втора фондация!
Ако друго ми "аз" знае нещо повече
и ако мислим за това като за грандиозен опит, какъвто е,
значи тази Фондация е контролната група.
Държана в неведение, лява ръка, която не знае какво прави дясната.
Мамка му. Аз съм лявата ръка!
Но това не обяснява защо си тук.
Помогни ни. - На кои "вас"?
На мен и Гаал...
Не казвай нищо повече. Ще объркаш сметките.
Не ми пука. Гаал е в опасност.
Обградени сме.
Наоколо сигурно има стотици имперски гадове. На прицел сме.
Не и ако се скрием.
"Дух" може да е невидим.
Далече сме, може да не засекат гравитационния ни подпис.
Дали е оцеляла?
Пророкът ще я пази.
Констант е негов верен служител. Ще е на сигурно под опеката му.
Мислех, че идвам, за да се моля.
Не го направих.
Знам, че си там, в проклетия си кабинет.
Тя отиде на Трантор заради теб.
Защо?
Можеше да даде много повече от живота си.
Не очаквах да се покажеш.
Поне това ти дължа.
Гледах излъчването от Трантор.
Жива ли е? - Не знам.
Мнозина посветиха живота си на илюзията, че ти знаеш всичко.
Още щом започна да си го мисли, я сложих на скута си
и й казах: "Избери която и да е работа на Терминус, само ми обещай...
Само ми обещай да не слагаш робата".
Не исках да стане един от монасите ти.
От отбора тъпаци.
Видях дъщеря ти за кратко, но нямаше вид на човек, когото лесно ще заблудиш.
Надявам се, че е жива. - Констант беше добра!
Вярваше в теб.
За което щяха да я обезглавят.
Цениш историята.
Но не даваш и пукната пара за хората в нея.
Не отговарям за отделните индивиди. Не мога да предсказвам съдбата им.
Но ги виждам.
Виждам ги чудесно.
Психоисторията се гради на техните спомени,
зависи от техните избори, от техните истории.
Всеки, живял някога, е неин строител.
Милиарди решения.
И повече.
Така че всички хора имат значение.
Кажи ми, че тя ще оцелее, и ще ти повярвам.
Ако беше така, щеше да избереш робата.
Сега какво, докторе?
Най-трудното.
Ще чакаме.
Императорът каза, че си при хуманоидите. - Селдън се надяваше да ги вербувам.
Искаше да съм сабята. Не е отчел колко не ме бива.
Съжалявам за Беки.
Ужасно съжалявам, че не успях да спася Поли.
Заради него избрах църквата.
Заради него мнозина повярваха в Селдън.
Повече от век той поддържаше искрата.
Но после се поколеба.
Бях свидетел.
Не успях да му помогна.
Аз бях слаб последовател на църквата.
Помня една проповед. Притча.
Казваше се, че да живееш, е като да събираш скъпоценности в чувалче.
Но в края на дните си
не искаш чувалът да е пълен, а празен, защото...
Ще си ги раздал.
Да.
Той даде своите на мен.
Наближаваме Рубикон.
Висш кларико, а сега какво мислиш за мисията си?
Сигурно е много неудобно императорът да се е втренчил в теб.
Виждал съм Хари Селдън.
Свикнал съм със славата. - Селдън!
Явно чарът му ни убягва.
Основното за Църквата на галактическия дух е, че действа.
Маскираме същината,
но тя е чиста наука.
Да. Желязната наука.
Всички деца са луди по това.
Казах, че я маскираме.
Той предсказва война на Фондацията с Империята.
Това е боен кораб. Така че явно е познал.
Войната ще се окаже втората криза.
Май ще съм единственият свидетел и на двете.
И Селдън, посвоему.
И аз...
посвоему.
Селдън твърди, че ще победи Империята, напук на всички нагласи.
Като каменното яйце от приказката, което чупи купата.
Но предсказанията му вземат за даденост нашето невежество.
Ние с теб, знаейки прогнозите му, можем да ги обезсилим, нали?
Аз вярвам във Фондацията.
Гледай ти, желязото се топи.
Поли...
Мислиш, че си хванал цаката на религията,
но започнеш ли да коленичиш и да се молиш, е трудно да се изправиш и да разсъждаваш.
В реалния свят царят природните закони.
Никое яйце не е толкова здраво, че да удържи на ядрен удар.
Пазителите имат една стара приказка:
"Насилието е последното убежище на невежите".
Мъдра сентенция.
Сигурно си прав.
В затвор съм.
Не биваше да знам за менталисти, телепати - нищо от това.
Но ме слушаш. И ще помогнеш.
Ще причинят на Гаал нещо ужасно, а не мога да й помогна.
Не знам как, но онези чинии ме блокират.
Надявах се да ми кажеш как да ги изключа.
Чинии ли? Опиши ми ги.
Не, най-добре да ми ги покажеш.
Щом ти ме виждаш в това, ще те виждам и аз.
Невероятно.
Да, точно те са проблемът.
Четат мислите ти.
Мозъчни сензори.
Генерират вълни от твоите мозъчни потоци.
Вълните се сблъскват и се елиминират взаимно.
Можеш ли да ги изключиш?
Мога нещо повече.
Ти чуваш ли този звук?
Дисонантните звуци те разсейват.
Обзалагам се, че можем да настроим честотите им така, че да разбиват скали.
Добре.
Благодаря, д-р Селдън. - Пак заповядай, Салвор Хардин.
Момент. Втората криза. Започнала ли е?
Пазител докрай.
Засега не е много ясно.
Но Терминус ще оцелее, нали?
Хобър Малоу.
Според Гаал "той ще пробие бронята на Империята".
Не биваше да ми го казваш.
Можеш да не го използваш.
Ако го направя, може да променя всичко.
Не зависи от мен.
Не допускай моралът да ти попречи да постъпиш както е редно.
Успех, пазителю.
Ако лявата ръка не се меси в общите дела,
какъв е смисълът от нея?
ХОБЪР
Хобър Малоу!
Доведете Хобър Малоу!
ХОБЪР МАЛОУ
Търся локрисовото вино, за да почетем с него Поли.
"Здрав дух в здраво тяло."
Нещо, което Поли така и не споделяше.
И няма да отворим виното? - Тук сме в опасност.
Ако скочим, флотилията ще ни усети.
Да се порадваме на мига.
Имаш предвид...
Секс.
Не обичаш секса ли? - Не точно.
Боиш се, че татко ще се гътне? - Сърмак?
Не, напротив, това е бонус.
Събувай се.
Да, добре.
Чудех се да те целуна ли, или да се съблека.
Реших, че ще е по-резултатно, ако първо се съблека.
Да, така е.
Напрегнат си.
Не съм.
Срам те е от тялото ти ли? - Не.
Или нещо не работи както трябва?
Не.
Ответният удар е част от играта, а?
Ден напусна планетата.
Идеална възможност да подновим разговора си.
Е?
Дойде ли ред на виното?
Не отгатна името ми. Но ще направя компромис.
Да си обещаем винаги да присъстваме на екзекуциите си.
Първата ни среща беше на твоята.
Втората - на моята.
Добре, съгласен съм.
И вече е ред на виното.
Екипаж на "Дух", не мърдайте. Задържани сте в името на Империята.
Вижда ли ни? - Да. И ни чува.
Хобър, китката ти.
Г-н Малоу. Брат. Не опитвайте скок - драйвърите ви са изключени.
Ще се скачим и ще направим престоя ви приятен.
Искаше да разбереш истината. Може да я открием тук.
Някой е оставил скрито послание в една от поправките.
Но новата багра активира старата.
Само стар майстор би я различил.
Според някои остаряването те прави безпомощен.
Но натрупаният жизнен опит има своите сериозни преимущества.
Къде сме?
Ти дойде. - Естествено!
Думите ми към Ден в тронната зала бяха постановка. Нали разбра?
Стига да ме смята за своя. - Не е така. Обмислих предложението ти.
Не ми излиза от ума.
Това. Това дребно нещо.
Не може да ни го отнеме.
Сигурен ли си?
През целия си живот не бях попадал на тези стълби.
Едва ли Ден знае за тях. Питам се дали изобщо някой ги е виждал.
Странно усещане.
Кое? - Да си като чужденец в собствения си дом.
Добре ли си?
Нищо ти няма.
Така.
Помниш ли, като ти казах, че ме смятаха за бог, когато бях малка?
Народът ми ме пазеше толкова зорко, че се усещах като затворник.
Все седях сам-сама на кристален подиум на най-високото ни свещено дърво.
Някои дни се точеха като вечност.
За мен бе шок да осъзная, че кожата ми е мека и сбръчкана като на гнил плод.
Бях остаряла.
Помислих си, че не е честно,
че животът ми почти приключва, преди дори да е започнал.
Но после намерих едно дете.
Момиченце като мен преди.
Наложи се да впрегна всичките си сили, за да пренеса съзнанието си у него.
Боях се, че ще пропадна между двете тела
като между лодка и кей и ще бъда премазана.
Упражнявах се цяла година.
Перспективата ме ужасяваше, но се реших.
Скок във въздуха към едно заето съзнание.
Тя бе второто ми въплъщение.
Момиченцето, което ни представи ли? - Родителите му бяха много горди.
Религията ни бе обновена чрез това грандиозно чудо.
И така, на всеки 60-70 г., усетех ли, че настоящото ми тяло си отива,
избирах следващото дете.
С всяко следващо въплъщаване силите ми растяха.
Скоро можех да чета мислите на всички наоколо.
Умът им бе достъпен, контролирах ги.
Един ден започнах да чувам гласове от други светове.
Чух теб, Гаал.
Зовеше ме от Синакс преди повече от век.
Блестящ разум, мъчещ се да не се удави.
Аз посях в ума ти идеята да се махнеш. - Какво?
Всичко се роди в ума ми.
Разреших абраксаса и... - Вече не е важно.
Всички се озовахме там, където ни е мястото.
Какво ви причинява?
Помогнете ми! - Правя го заради тях!
Когато придобия твоите сили, ще мога да пазя народа си.
Какво ще стане с мен? - Известно време ще си в мен.
Няколко години долавях гласа на онова дете като от дъното на кладенец.
Отслабваше постепенно, накрая чувах само тишина.
Но и сега се ослушвам за него.
Както ще се ослушвам и за теб.
Имахме много стар инструмент,
който разбъркваше мозъчните вълни на човека.
Променяше мислите му.
Тези свирки са част от него, сами по себе си - безопасни.
С тях учим децата на безгласие.
Но ако зазвучат заедно...
Не можеш да ме спреш.
Звукът им ни обединява.
Помощ!
Не й позволявайте...
Не бива да оставаме тук, Изгрев.
Не мога да оставя Ден да отгледа нашето дете. Мислех, че ще мога, но не.
Ами ако умре? Остави те да го заместваш.
Ще направят копие. - Ще унищожим приемниците.
Но ако свършат клонингите, ще сме свободни.
Не, те не са просто клетки и тъкан.
Те са моите братя.
Дори да се престраша, Демерзел ще попречи.
Длъжна е да пази Генетичната династия. Така е програмирана.
Но кой я е програмирал?
Терминус чака.
Демерзел, това е моята съдба.
Що за място?
За каквото и да служи, Демерзел е положила огромни усилия да го крие.
Бях убеден, че сме автономни,
продължения на Клеон Първи, на които Демерзел служи.
Истината е, че може би служи само на него.
Здрач бе прав.
Прекалено силно клатим лодката.
Опасно е както за мен, така и за него.
Едва ли е безопасно и за Ден. Всички сте марионетки, това вече е ясно.
Имаше въпроси за произхода на Демерзел.
Това помещение има много функции,
но в началото е било затвор.
Добре дошъл, Клеон Шестнайсети.
Често се питах какво виждаш, докато ние, останалите, спим.
Какво пропускаме.
Какви мисли те преследват.
Затвор - за кого?
Никой от трима ви не е наистина на власт.
Демерзел е наследникът на Клеон.
Вечната му императрица.
Превод на субтитрите: Анна Делчева