BASERET PÅ ROMANERNE AF ISAAC ASIMOV
Skyggemesterens lyddæmper.
Får du mig skygget?
Jeg holder altid øje med alt det, der interesserer mig.
Og jeg har ikke tænkt mig at spørge dig, hvordan du kom i besiddelse af den her.
Men jeg vil gerne vide, hvordan du fandt tyendets korridorer.
Tjenernes løngange er ikke lavet om, siden jeg var ved Gossamer-hoffet.
Viden om løngangene er en statshemmelighed.
Du ville ikke kunne huske dem.
Jeg sikrede mig, at din hukommelse blev slettet, inden de sendte dig hjem.
Dominion-skyen har udviklet muligheden for at genskabe minder.
Jeg har alle minder fra min tid her. Dem alle sammen.
Al den tid... Jeg troede, vi stolede på hinanden.
Nej. Du troede, at jeg stolede på dig.
Hvorfor skulle jeg bare afsløre vores egne statshemmeligheder?
For at imponere dig?
Din viden om gangene gør dig til mistænkt i attentatforsøget mod min bror.
Næppe. Ægteskabet er et plus for Dominion. Det ville jeg aldrig bringe i fare.
Så har vi stadig et ubesvaret spørgsmål. Hvad laver du i Demerzels gemakker?
Lady Demerzel har gjort det helt klart, at hun er en trussel mod dronningen.
Nej.
Nej. Demerzel er det nærmeste en familie, Imperium har.
Hvor kom hun fra, Skumring?
Hun vil altid være her, som hun altid har været det.
Tiden er løbet fra uklarheder, gamle ven.
Demerzel er en robot.
Den sidste overlevende robot i galaksen, og hun er Imperiums personlige tjener.
Hvad er hendes egentlige formål?
Hun vil altid være her, som hun altid har været det.
Ja, det har du ordret lige sagt.
Har nogen plantet de ord i din hjerne, Skumring?
Kan du høre dig selv?
Du er lige så programmeret, som Demerzel er.
Hun vil altid være her, som hun altid har været det.
Hun vil altid være her...
...som hun altid har været det. Hun vil...
Jeg kender det der.
Symbolet på hendes værktøjsskrin. Otte planeter.
Længe levede robotter og mennesker side om side i perfekt harmoni.
Men når man ser tilbage nu, virker det, der skete, nærmest uundgåeligt.
Menneskene var onde mod dem.
De viste sig at være mere menneskelige, end vi kunne have forestillet os.
Robotterne begyndte at forstå deres egen plads, og...
Se den del. De er så gribende gengivet, linjerne...
Det eneste, de ønskede sig, var at blive anerkendt som personer.
Da det blev afvist, tyede de til drab.
Kejser Benefoss blev nedslagtet af en robot.
Robotteknologiens første lov blev omgået. Det burde ikke have været muligt.
Men det lovbrud, der var det første af sin slags, blev startskuddet til krigene.
Robotter mod robotter.
Robotter mod mennesker.
Vi endte med at vinde, og robotterne blev udryddet.
Bortset fra jeres.
Hun vil være her, som hun altid har været det.
-Hvorfor den sætning om og om igen? -Det ved jeg ikke.
Hver gang jeg prøver at huske det, er der ingenting.
Hvis du ikke kan huske, hvordan du fik din mest betroede rådgiver,
hvad kan så ellers mangle?
Dominion kan genskabe alles minder. Selv dine.
Vær nu sød at lade mig fjerne det vat, der ligger over dit sind.
Besynderligt.
Der er ingen bevægelse.
Kroma aktiveres af beskuerens nærhed, så derfra hvor vi står...
Burde den ikke stå stille.
Undskyld, Imperium. Der er brug for Dem ved henrettelsen.
Seldons lille røde udsending. Fra Stiftelsen.
Dag får begivenheden bredstrålet ud til hele galaksen.
Hvor er Salvor?
Gemt godt af vejen.
Hun opdagede, at jeg dræbte Hari.
Spil nu ikke uskyldig. Lad os få kortene på bordet.
Du har kendt til Haris død, fra det øjeblik det skete.
Du kunne mærke ham drukne, ikke?
Jeg kunne mærke vandet fylde mine lunger. Jeg mærkede det hele.
Hvorfor gjorde du det?
Beklager, Gaal.
Men for helvede... Tænk over det.
At du kan føle smerte på så stor afstand, viser, hvor mægtige evner du har.
Og du kunne skjule sandheden. Ikke bare for Salvor, men også for mig?
Du skulle gøre dig fri af Hari, og det ville du vel gøre for Salvors skyld.
Men jeg kunne se, at du holdt af ham.
Jeg har ikke alverdens tid, så jeg valgte den svære løsning.
Jeg vil se Salvor. Lige nu.
Det er umuligt.
Hvorfor?
Fordi du faktisk ikke er her.
Salvor? Kan du høre mig?
Salvor? Kan du høre mig? Salvor.
Det kan hun ikke.
Hvad er det her? Hvorfor er jeg herinde?
Kan du se skiverne over dig?
De er indstillet til at neutralisere dit specifikke mentale toneleje.
Hvis du er her længe nok, vil dine sidste barrierer til sidst sænke sig.
Jeg kan godt mærke, at du knokler for at holde mig ude.
Der er noget, jeg virkelig ikke må se.
Fordi det er mit.
Ikke meget længere, mit barn.
Det er nu.
Vis det.
Cleon!
Mange af jer husker ikke Hari Seldon, den ambitiøse oprører.
For over 100 år siden besluttede Imperium nådigt
at forvise Seldon og hans tilhængere til Terminus.
Og hvordan tog de imod vores gave?
Med taknemlighed? Gid det var så vel.
Seldons folk har indgået en alliance med Anacreon og Thespis.
De selvsamme terrorister, der har dræbt
100 millioner af Trantors borgere.
Og nu har de den frækhed at lade deres udsendinge komme her.
Beredvillige redskaber for Seldons uforskammethed.
Imperiet vil altid være godhjertet, mine venner.
Men man må ikke forveksle godhjertethed med svaghed.
Typhons halsbånd.
Det er et levn fra mine forfædres tid. Designet er elegant.
Som straf er det effektivt.
Netop nu lægger den kejserlige flåde sig i en blokade om Terminus.
Seldons fanatikere opdager snart, at de hverken kan gemme sig der
eller noget andet sted i Imperiet.
I dag, på årsdagen for hængningen af terroristerne fra Stjernebroen,
lader vi to til møde deres skæbne.
Poly Verisof, ærkeklerk i Seldons kirke.
Og Constant, den thespinske datter af dem, der begik den store udåd mod os.
Hvem skal dø først?
Klerken eller pigen?
Måske skulle vi lade vores kommende kejserinde vælge.
Dronning Sareth?
Nej?
Lad os ikke forlænge den stakkels piges lidelser.
Constant, det gør mig ondt.
Jeg havde ikke troet, det skulle slutte sådan.
I den galaktiske ånds navn underkaster jeg mig
som en af Stiftelsens hellige brødre til dens vilje.
-Lad mine øjne... -Er det en bøn?
...som er åndens øjne...
Er en gud, der hersker over mordere, virkelig en gud?
Lad mine øjne, som er åndens øjne, kun kigge mod fremtiden,
som ånden har forudset.
Lad mit hjerte... som er åndens hjerte,
slå i takt med åndens mægtige rytme.
Led mig gennem mørket, så vi sammen kan forkorte mørket.
-Led mig gennem mørket. -Led mig gennem mørket.
Led mig gennem mørket.
-Led mig gennem mørket. -Led mig gennem mørket.
Led mig gennem mørket.
-Led mig gennem mørket. -Led mig gennem mørket.
Led mig gennem mørket.
-Imperium. -Hvad?
Var det et hviskeskib?
Ja, beklager, folkens. Halshugningen er aflyst.
Hober Mallow.
Tossen har lige erklæret krig på vores vegne.
Fuck. Jeg vidste, det var ham. Endnu før jeg så ham, vidste jeg det fandeme.
Han er derovre.
Constant!
Kan nogen se ham? Hvor blev han af?
Sareth!
Sareth.
Målet tabt af syne.
Hjælp mig op.
Din aura blev beskadiget af skibets gravitationspuls.
Flyt dig!
-Constant! Hvor er Poly? -Det ved jeg ikke.
Flygt! Skynd jer væk!
Dygtig, Beki! Kom så.
Beki!
Kom nu.
Stop dem!
Der er to kontakter. Jeg ved ikke, hvad de gør.
Du må bare vælge en. Luk øjnene,
og hører du noget falde på gulvet, skal du vide, at jeg er taknemlig.
For at have dræbt dig?
For at have reddet mig.
Okay.
Hvordan fandt du os?
Hele galaksen ved sgu, hvor I er.
Fjendtligt fartøj registreret.
Vi må springe nu.
AUTOPILOT TIL
Det var vist den oprører, du ledte efter. Synes du stadig, det skulle have været os?
Nej, vores skib kunne ikke være på den balkon.
Men Mallow beviste én ting.
Imperium er ikke usårlig.
Her er vi i sikkerhed.
Du taler om sikkerhed, mens der stadig er ild i vores palads.
Og hvornår begynder de skide nanobotter at virke?
-Snart. -Dag!
Planeterne kigger med. Vi må handle hurtigt og resolut.
Engang grinede du ad mig, broder Skumring. Du kaldte Seldon en spøgelseshistorie.
Et barns fantasi.
Hvad?
Vil du have en undskyldning? Det her var en krigshandling!
Vi må give igen med samme mønt.
Krig? Hvilken krig?
Hvis det ender med krig, udsletter vi dem fuldstændig.
Nej. Jeg tror hellere, jeg vil tale med dem.
-Hvad? -Jeg tager til Terminus.
Du bør blive her, så folket kan se, at intet har ændret sig.
Og følge min brors eksempel? Nej.
Jeg frygter ikke forandring. De hviskeskibe tilhører os.
Planeten tilhører os. Jeg tager derud!
Det er en barnlig fantasi.
-Vær nu ikke dum! -Dag har gjort sin holdning klar.
Og du har ret. Dit rige har lækket blod og stjerner alt for længe.
Nu skal vældige hænder forbinde såret.
-Vores bryllup. -Det kan vente.
Jeg tager af sted. Jeg ser Seldons spøgelse i øjnene.
Jeg tager det, der er vores, tilbage.
Du får en planet i bryllupsgave.
Broder Daggry, Trantor er din, til jeg vender tilbage.
Pas godt på hende.
Det skal jeg nok.
Gør min rumfærge klar. Hent ærkeklerken. Han skal med.
Og klargør Rubicon.
Ja, Imperium.
Cleonerne er splittede.
Og jeg presser mig ind mellem sprækkerne.
Jeg ved, hvad jeg gør.
Gør du? Planer om hævn omfatter normalt ikke romantik.
Jeg ved, at du mødtes med Daggry i varmekanalerne.
Jeg vinder hans tillid og vender ham mod dem.
Du knepper med ham. Eller har planer om det.
Du knepper allerede med Skumring.
-Du elsker ham. -Du elsker Skumring!
Det spiller ingen rolle. Jeg er ikke forlovet med kejseren.
-Hvad gør han, når han finder ud af det? -Jeg er pisseligeglad!
Lev op til din pligt!
Jeg ved godt, at vi er langt fra Dominion-skyen, men tænk på den.
Tænk på dit folk. Tænk på vores elskede hjem.
Imperium lader ikke de mindste krænkelser gå ustraffede hen.
Ja, du har lidt de frygteligste tab.
Men du kan miste meget mere.
Når først I er blevet gift, kan du skaffe dig af med Dag, som du vil.
Både hustru og enke har titel af kejserinde.
Men indtil videre må du lægge låg på dine følelser.
Rue, jeg lytter.
Og jeg sætter pris på dig.
Men jeg er din dronning, og det er mig, der træffer beslutningerne.
Ja, Deres Nåde.
Deres vilje er min.
Er det sådan, Tellem dræber mig?
Seende dræber ikke seende.
Så håber jeg, at Gaal er okay.
De gør hende klar til bordet.
Hvilket bord?
Det bør jeg ikke sige, men det er en stor ære.
Det lyder ikke godt. Jeg...
Okay. Der er noget helt galt herinde,
Det er de her. De neutraliserer dit toneleje.
Okay, så jeg er i et mentalt fængsel, ikke kun et fysisk.
Hvordan fungerer de? Hvad betyder tallene?
Jeg taler ikke i tal.
Det gør jeg heller ikke.
-Gid Hari stadig var her. -Det gør mig ondt med ham.
Han var utilstrækkelig, men jeg ved, at du kunne lide ham alligevel.
Han var ikke utilstrækkelig, Josiah.
Han var genial. Og han ville kunne forstå, hvordan de ting...
De er ude efter Radianten, Salvor.
Den er om bord på Beggar.
Den ligner ikke sig selv. Find den og beskyt den og Gaal. Hun har brug for dig.
Josiah, det bord, de fører Gaal hen til, hvor er det?
I paladset. Den vej. Men du er herinde.
Lad mig om det. Smut. Prøv at glemme alt om det her.
Den anden Seldon har tilsyneladende en kopi af Radianten.
Men i virkeligheden er der kun én, og den har vi begge to.
To steder.
Så at kigge ind i den er at kigge ind i hans hånd.
Vis mig Boksen.
Salvor Hardin?
Hari Seldon.
Hvordan kan du være her?
Jeg er her heller ikke. Ikke fysisk.
Mit sind er på en måde listet ind ad bagdøren.
Radianten, som du tog, da du forlod Terminus?
Ja, det gjorde jeg.
Antyder du, at den fungerer som en form for kvanteportal til Boksen?
Det giver mening.
Det er et enkelt kvantesystem, der er i en tilstand af superposition.
Hvorfor vidste jeg ikke allerede det? Det var mig, der byggede den pokkers tingest.
-Men du vidste det ikke. -Nej. Retorisk spørgsmål.
Man kan argumentere for, at det ikke var mig, der byggede den pokkers ting.
Jeg er en kopi af mig selv og udformet af en designer, ligesom Radianten er.
Så jeg kan vel godt have tilbageholdt den viden
for mig selv. Men til hvilket formål?
Hvorfor skulle jeg inden min død tilbageholde den viden for den eneste...
Jeg er ikke den eneste kopi. Er jeg vel?
Var det ham, der fortalte dig, at Radianten kunne det her?
Jeg ved ikke, om jeg bør...
Jeg skal ikke vide det.
Så der er altså en anden udgave af mig.
Hvad er hans formål? Jeg er her allerede for at opildne Stiftelsen.
Hvorfor besvære sig med at skabe en backup som en...
Hvor snedigt.
En anden Stiftelse.
Men hvis den anden mig har oplysninger, jeg ikke har...
...og hvis vi behandler det hele som et stort eksperiment, som det på en måde er,
er denne Stiftelse kontrolgruppen.
En venstre hånd, der er lykkeligt uvidende om, hvad den højre hånd laver.
Fuck! Jeg er den venstre hånd.
Intet af det forklarer, hvad du laver her.
-Vi har brug for din hjælp. -Vi?
Gaal og mig. Og...
Sig ikke mere. Du forplumrer matematikken.
Jeg er ligeglad med matematikken. Gaal er i fare.
Der er en blokade.
Der må være hundredvis af Imperiets møgsvin. Vi er et let mål.
Ikke, hvis vi mørklægger os.
Ånden er bygget til at flyve uset. Vi er så tilpas langt væk,
at vores tyngdekraftsspor måske ikke blev opdaget.
Tror du, hun overlevede?
Profeten beskytter hende.
Constant er hans tro tjener. Hun er sikker i hans hænder.
Jeg troede, jeg kom her for at bede.
Men det gjorde jeg vist ikke.
Jeg ved, du er derinde på dit forpulede kontor.
Hun tog til Trantor for dig.
Hvorfor?
Hun havde så meget mere at give end sit liv.
Jeg troede ikke, at du kom ud.
Det skyldte jeg dig.
Jeg så bredstrålen fra Trantor.
-Er hun i live? -Det ved jeg ikke.
En hel masse mennesker har viet deres liv til troen på, at du ved alt.
Jeg satte mig ned med hende, så snart hun begyndte at overveje det.
Jeg sagde: "Vælg ethvert job på Terminus. Vælg mit job. Hvad som helst. Bare lov...
Bare lov mig, at du ikke vælger kåben."
Hun skulle ikke blive en af dine tiggermunke.
En af dine fupmagere.
Jeg mødte kun din datter ganske kort, men hun virkede ikke nem at fuppe.
-Og jeg håber, hun er i live. -Constant var god!
Og hun troede på dig.
Det ville de halshugge hende for.
Du sætter pris på historien...
...men du er ligeglad med menneskene i den.
Jeg kan ikke tage højde for enkeltpersoner...
...eller forudsige deres skæbner.
Men jeg ser dem. Det gør jeg.
Jeg ser dem tydeligt.
Psykohistorie dannes af deres minder,
deres valg og deres historier.
Alle, der har levet, har opbygget den.
Billioner af beslutninger.
Flere endnu.
Så de betyder alle sammen noget.
Hvis du siger, hun overlever, tror jeg på dig.
I så fald havde du valgt kåben.
Hvad skal vi gøre?
Vi gør det, der er allersværest.
Vi venter.
Imperium sagde, du blev sendt ud til rumulkene?
Ja, Seldon håbede, jeg kunne få dem til at skifte side.
Jeg skulle være hans kniv, men han regnede nok ikke med, at jeg var så sløv.
Det gør mig ondt med Beki. Jeg er virkelig ked af, at...
...jeg ikke kunne redde Poly.
Han var årsagen til, at jeg gik ind i kirken.
Og at så mange andre tog Seldons vision til sig.
Han holdt gnisten i live i over 100 år.
Men så vaklede han.
Jeg så det ske, og...
...jeg kunne ikke hjælpe ham.
Jeg var en pissedårlig studerende i kirken.
Jeg kan huske en prædiken. En lignelse.
Om hvordan livet er som at samle juveler i en pose.
Og i sidste ende
skal tasken ikke være fuld, men tom, fordi...
...man har givet dem væk.
Ja.
Han gav mig dem.
Vi nærmer os Rubicon.
Ærkeklerk, hvad synes du nu om din mission?
Jeg forestiller mig, at det er ubehageligt at blive nedstirret af Imperium.
Jeg har mødt Hari Seldon.
-Jeg er vant til berømmelse. -Seldon.
Der må være noget appellerende ved ham, vi ikke ser.
Den galaktiske ånds kirke kendetegnes primært ved, at den fungerer.
Vi taler den op...
...men under alt det er det videnskab.
Ja.
Akademisk stringens.
Børnene må da elske den stringens.
-Som sagt taler vi den op. -Han forudsiger krig.
Stiftelsen og Imperiet.
Det her er et krigsskib, så på det punkt havde han åbenbart ret.
Det bliver hans anden krise.
Jeg er nok den eneste, der oplever dem begge to.
Ud over Seldon på sin vis.
Og jeg...
...på min.
Seldon hævder, at han mod alle forventninger besejrer Imperiet.
Ligesom stenægget, der knuser skålen i den gamle fabel.
Men hans forudsigelser tager udgangspunkt i vores uvidenhed, ikke?
Kan det ikke rykke ved alting, at vi to ved, hvad der er forudset?
Jeg tror på Stiftelsen.
Se bare stringensen smelte som sukker.
Ser du, Poly...
...du tror, du bare har taget religionens staffering på dig...
...men når først man knæler og beder, er det svært at rejse sig og tænke selv igen.
I den virkelige verden, klerk, er der en naturlig orden.
Der findes ikke et æg, der er stærkt nok til at overleve en atomsprængning.
Vogterne har et gammelt ordsprog.
"Vold er den sidste tilflugt for tåber."
Det er et fyndigt ordsprog.
Du har sikkert ret.
Så nu er jeg i fængsel.
Jeg bør ikke vide noget om mentalister eller telepatikere.
Men du lytter stadig, og du har stadig tænkt dig at hjælpe.
De vil gøre noget frygteligt ved Gaal, og jeg kan ikke hjælpe hende.
Skiverne er på en måde i vejen for mig.
Jeg håber, at du kan sige mig, hvordan jeg får dem til at holde op.
Skiver.
Beskriv dem for mig.
Nej, endnu bedre. Vis mig dem.
Hvis du kan se mig her, kan jeg også se dig der.
Imponerende.
Ja. De er problemet.
De aflæser dig.
Hjernesensorer.
De danner bølgeformer, der er ude af trit med dine hjernebølger.
Bølgerne støder sammen og eliminerer hinanden.
Kan du hjælpe med at slukke dem?
Jeg kan gøre noget bedre end det. Kan du høre den der... lyd?
Den dissonans skal ødelægge din koncentration.
Jeg er sikker på, at vi kan justere deres frekvens til at kunne knuse sten.
Okay.
-Tak, dr. Seldon. -Selv tak, Salvor Hardin.
Vent! Den anden krise. Er den begyndt?
Den evige vogter.
Det kan gå flere veje lige nu.
Men Terminus overlever da, ikke?
Hober Mallow.
Ifølge Gaal skal han stikke hul på Imperiets bug.
-Det skulle du ikke have sagt. -Jeg kan ikke få dig til at bruge det.
Hvis jeg gør det, kan det ændre alt.
Outsider.
Lad aldrig din moral forhindre dig i at gøre det rigtige.
Held og lykke, vogter.
Hvis ikke den venstre hånd må lade tommelfingeren tippe vægtskålen...
...hvad skal man så med en tommelfinger?
Hober Mallow!
Hent Hober Mallow!
Jeg leder efter Locris-vinen. Det kunne være en fin hyldest til Poly.
"Pas på kroppen, så ånden følger trop."
Det tog Poly aldrig helt til sig.
Så ikke Locris-vinen?
Vi er sårbare her.
Hvis vi springer, bliver flåden opmærksomme på os.
Jeg synes, vi skal gribe chancen.
Og med det mener du...
Sex.
-Er du imod sex? -Ikke kategorisk.
-Er du bange for, at min far dør af det? -Sermak?
Nej, det ville bare være et plus.
Så smid bukserne.
Ja, okay.
Jeg var i tvivl, om jeg først skulle kysse eller smide kåben,
men det virkede mest effektivt at smide kåben først.
Ja, det var effektivt.
Du er nervøs.
Nej.
-Skammer du dig over din krop? -Nej.
Er der noget, der ikke fungerer?
Nej.
Den drejning er da rimelig nok, ikke?
Dag er ikke på planeten.
Det giver os en perfekt mulighed for at genoptage vores efterforskning.
Nå?
Skal vi nu have Locris-vinen?
Du gættede aldrig mit navn. Men det vil jeg se gennem fingre med.
Lad os love, at vi altid kommer til hinandens henrettelser.
Vores første date var din halshugning.
-Den anden var min. -Okay. Det er en aftale.
Nu skal vi have vin.
Opstigende Ånd, overgiv jer.
I er anholdt i Imperiets navn.
-Kan han se os? -Ja, og høre os.
Hober, dit håndled.
Mr. Mallow. Broder.
Prøv ikke på at springe. Motorerne er slukkede.
Vi kobler til, og vi lover jer ordentlig behandling.
Du var på udkig efter svar. Jeg tror, vi kan finde dem her.
Nogen har skjult et budskab i en afvigelse.
Men ny kroma aktiverer gammel kroma.
Det vil kun en gammel mester vide.
Nogle mener, at der kun følger svækkelse med alderen...
...men der er fordele ved et helt livs oparbejdede erfaring.
Hvor er vi?
-Du kom. -Selvfølgelig.
Det, jeg sagde til Dags fordel i tronsalen, var bare løgn.
Det er du med på, ikke?
-Så længe han tror, han ejer mig. -Det gør han ikke.
Jeg har tænkt over dit forslag. Jeg kan ikke tænke på andet.
Den her lille tingest.
Det her kan han ikke tage fra os.
Er du sikker?
I alle mine år er jeg aldrig stødt på denne trappe.
Dag er næppe heller.
Gad vide, om nogen af os er.
-Besynderlig følelse. -Hvad?
At føle sig som en fremmed i sit eget hjem.
Er alt i orden, Gaal?
Du har det vist fint.
Her. Lad mig.
Kan du huske, jeg fortalte, at jeg som barn blev forvekslet med en gud?
Mit folk passede uhyre godt på mig. Jeg følte mig fanget.
For det meste sad jeg alene på en platform af krystal i vores højeste hellige træ.
Nogle dage føltes som en evighed.
Alligevel var det et chok,
da jeg opdagede, at min hud var blød og rynket som en rådden frugt.
Jeg var blevet gammel. Jeg syntes, det var uretfærdigt,
at mit liv næsten var forbi, når jeg aldrig havde levet.
Men så opdagede jeg et barn.
En lille pige, som jeg selv havde været.
Jeg måtte bruge alle mine kræfter for at flytte min bevidsthed over i hende.
Jeg var bange for, at jeg skulle ende mellem de to kroppe,
som hvis man falder ned mellem en båd og kajen og bliver knust mellem dem.
Jeg øvede mig i et år.
Det var stadig skræmmende, men jeg gjorde det.
Jeg sprang gennem luften og ind i et beboet sind.
Hun var min anden inkarnation.
Den lille pige, du viste os?
Hendes forældre var så stolte.
Og vores religion blev fornyet af det store mirakel.
Så med seks-syv årtiers mellemrum,
når jeg følte min krop blive svagere,
udvalgte jeg et nyt barn.
For hver ny inkarnation voksede mine kræfter.
Snart kunne jeg se ind i sindet på alle omkring mig.
Læse deres tanker. Styre dem.
Og så en skønne dag begyndte jeg at høre stemmer fra andre verdener.
Jeg hørte din stemme, Gaal.
Du kaldte fra Synnax for over 100 år siden.
Din sprudlende intelligens, der forsøgte at undgå at drukne.
Det var mig, der plantede det frø i dit sind,
-at du skulle rejse væk. -Hvad? Det kom fra mit indre.
-Jeg løste Abraxas. -Det er ligegyldigt nu.
Vi er alle endt, hvor vi hører til.
Hvad er det, hun gør ved jer?
-Hjælp mig! -Jeg gør det for deres skyld.
Når jeg har taget dine kræfter til mig, kan jeg beskytte vores folk.
-Hvad sker der med mig? -En overgang bliver du hos mig.
Jeg kunne høre den lille pige i flere år som en stemme fra bunden af en brønd.
Den blev svagere dag for dag, til jeg kun kunne høre stilheden.
Men jeg lytter stadig efter hende.
Ligesom jeg altid vil lytte efter dig.
Førhen havde vi et meget gammelt instrument,
der rodede med folks hjernesignaler.
Den ændrede så at sige deres sind.
Fløjterne her er dele fra det. I sig selv er de ufarlige.
Vi bruger dem til at lære børnene at afstemme.
Men spiller man dem sammen...
Nu kan du ikke modstå mig mere, Gaal. Stemmeskiverne retter os ind.
Hjælp mig!
I må ikke lade hende...
Vi bør ikke blive her, Daggry.
Jeg kan ikke lade Dag opdrage vores barn.
Jeg troede, jeg kunne, men...
Hvad, hvis Dag døde? Han gav dig kommandoen.
-De kloner bare en anden. -Så ødelægger vi eksponenterne.
Hvis der ikke var flere kloner, så...
...ville vi være frie.
Nej, de...
De er ikke bare celler og væv. De er stadig mine brødre.
Selv hvis jeg ville gøre det, ville Demerzel forhindre det.
Det er hendes ansvar at beskytte det genetiske dynasti.
-Det er hun programmeret til. -Men hvem programmerede Demerzel?
Terminus venter.
Det er min skæbne, Demerzel.
Hvad er det for et sted?
Uanset hvad dets formål er, har Demerzel gjort alt for at holde det hemmeligt.
Jeg har altid troet, at vi var uafhængige.
Rene forlængelser af Cleon 1. At Demerzel tjente os.
Men i virkeligheden tjener Demerzel kun ham.
Skumring havde ret.
Vi har trukket i for mange tråde.
Det er ikke sikkert. Hverken for ham eller mig.
Det er nok ikke engang sikkert for Dag.
I er alle sammen marionetdukker. Det er helt tydeligt nu.
Du ledte efter svar på Demerzels oprindelse.
Dette rum har været anset for mange ting,
men til at starte med var det et fængsel.
Velkommen, Cleon 16.
Jeg har tit spekuleret på, hvad du ser, når vi andre sover.
Alt det, vi går glip af.
Hvilke tanker der plager dig.
Et fængsel for hvem?
I tre besidder ikke den reelle magt.
Demerzel er Cleons eneste sande arving.
Hans evige kejserinde.
Tekster af: Eskil Hein