PAGAL AIZEKO AZIMOVO ROMANUS
Šešėlių valdovo slopintuvas.
Liepėte mane sekti?
Visada prižiūriu viską, kas mane domina.
Ir nesivarginsiu klausti, kaip jis atsidūrė pas tave.
Bet noriu žinoti, kaip radai tarnų praėjimus.
Tarnų praėjimai nepasikeitė nuo mano tarnybos Gosamerio rūmuose laikų.
Žinios apie praėjimus - valstybinė paslaptis.
Tu jų neprisimintum.
Be to, pasirūpinau, kad tau būtų ištrinta atmintis prieš grąžinant tave namo.
Debesų valdose buvo rastas būdas atkurti atmintį.
Prisimenu savo laiką čia. Prisimenu viską.
Visą tą laiką maniau, kad pasitikime vienas kitu.
Ne. Manėte, kad pasitikiu jumis.
Kodėl turėčiau atskleisti mūsų valstybės paslaptis?
Tam, kad padaryčiau įspūdį?
Dėl to, kad žinai apie praėjimus, tampi įtariamąja
pasikėsinimu į mano brolio gyvybę.
Vargu. Santuoka pravarti valdovei.
Aš nesukelčiau jai pavojaus.
Tada išlieka klausimas, ką veiki Demerzelės kambariuose?
Ledi Demerzelė aiškiai pasakė, kad ji kelia pavojų karalienei.
Ne.
Ne. Demerzelė Imperijui yra praktiškai šeimos narė.
Iš kur ji atsirado, Vakari?
Ji visada čia bus, kaip visada buvo.
Dviprasmybių laikai praėjo, senas drauge.
Demerzelė yra robotas.
Paskutinis galaktikoje išlikęs robotas, bet ji - Imperijaus tarnaitė.
Koks jos tikrasis tikslas?
Ji visada čia bus, kaip visada buvo.
Taip, jau ką tik sakėte.
Ar kažkas įdiegė šiuos žodžius į jūsų protą, Vakari?
Girdite save?
Jūs užprogramuotas, kaip ir Demerzelė.
Ji visada bus čia, kaip visada buvo.
Ji visada bus čia,
kaip visada buvo. Ji…
Esu tai matęs.
Ornamentas ant jos įrankių dėžės. Aštuonios planetos.
Robotai ir žmonės taip ilgai gyveno vieni šalia kitų tobuloje harmonijoje.
Bet, žvelgiant į praeitį, tai, kas nutiko, atrodė neišvengiama.
Žmonės jiems buvo žiaurūs.
Galiausiai jie tapo žmogiškesni, nei galėjome numanyti.
Robotai suprato savo padėtį ir…
Pažiūrėk į šią dalį. Tos linijos taip kruopščiai išraižytos…
Jie tetroško būti visiškai pripažinti kaip asmenybės.
O negavę, ko nori, griebėsi žudynių.
Imperatorius Benefosas žuvo nuo roboto rankos.
Pirmasis robotikos įstatymas buvo apeitas,
nors tai turėjo būti neįmanoma.
Bet tas pažeidimas, pirmas tokio pobūdžio, įžiebė karus.
Robotai prieš robotus.
Robotai prieš žmones.
Ilgainiui mes laimėjome, robotai buvo sunaikinti.
Visi, išskyrus jūsiškį.
Ji bus čia, kaip visada buvo.
Kodėl ši frazė - vėl ir vėl?
Nežinau.
Kaskart, kai bandau prisiminti, atminty nieko nerandu.
Jei negalite prisiminti, kaip pas jus pateko patikimiausia patarėja,
ko dar neatsimenate?
Valdose galima atkurti bet kieno atmintį. Net ir jūsų.
Prašau, leiskite pašalinti vatos gniutulą iš jūsų smegenų.
Keista.
Nejuda.
Chromą aktyvuoja žiūrovo artumas, o mes taip arti…
Visos dalelės turėtų judėti.
Atleiskite, Imperijau. Jūs laukiamas egzekucijoje.
Seldono raudonoji pasiuntinukė. Iš Fondo.
Dienys liepė renginį transliuoti visoje galaktikoje.
Kur Salvorė?
Saugiai paslėpta.
Ji sužinojo, kad nužudžiau Harį.
Prašau, nebevaidink naivuolės.
Verčiau jau tiesiai viską išklokim.
Žinojai, kad Haris mirė tą pat akimirką, kai tai nutiko.
Pajutai, kaip jis skendo, tiesa?
Jaučiau, kaip vanduo užpildo mano plaučius.
Jaučiau viską.
Kodėl? Kodėl taip padarei?
Atleisk, Gaale.
Bet pagalvok, velniai griebtų.
Tai, kad jauti kančią per atstumą,
parodo, kokia esi grėsminga.
Ir tai, kaip nuslėpei tiesą ne tik nuo Salvorės, bet ir nuo manęs?
Haris - našta, kurios turėjai atsikratyti, maniau, tą padarysi dėl Salvorės.
Bet permačiau tavo širdį, jis buvo tau brangus,
o mano laikas senka, todėl pasirinkau sunkųjį kelią.
Noriu pamatyti Salvorę. Dabar.
Tai neįmanoma.
Kodėl?
Nes tavęs čia iš tikrųjų nėra.
Salvore? Girdi mane?
Salvore, girdi mane? Salvore.
Ji negirdi.
Kas tai? Kodėl aš čia?
Matai tas lėkštes virš galvos?
Tai slopintuvai, sureguliuoti nuslopinti tavo telepatinį toną.
Jei praleisi čia užtektinai laiko, galiausiai tavo apsaugos neatlaikys.
Jaučiu, kaip stengiesi manęs neįsileisti.
Yra kažkas, ko labai nenori man rodyti.
Nes tai - mano.
Neilgam, vaike.
Laikas.
Įjunkit.
Kleonai!
Daugelis iš jūsų neatsimena Hario Seldono, prisiekusio revoliucionieriaus.
Daugiau nei prieš šimtą metų Imperija parodė geranoriškumą
ir ištrėmė Seldoną su pasekėjais į Terminusą.
Kaip jie priėmė mūsų dovaną?
Su dėkingumu?
Norėčiau, kad taip būtų.
Seldono tremtiniai siekė sąjungos su Anakreonu ir Tespidu,
su tais pačiais teroristais, kurie išžudė
100 milijonų Trantoro piliečių.
O dabar jie taip suįžūlėjo, kad siunčia savo pasiuntinius čia.
Pastarieji - noriai persisėmę Seldono akiplėšiškumu.
Imperija visada bus geranoriška, bičiuliai mano.
Tačiau nepainiokite geranoriškumo su silpnumu.
Taifono antkaklis.
Mano protėvių reliktas. Elegantiško dizaino.
Efektyviai įvykdo pelnytą bausmę.
Šiuo metu imperijos flotilė supa Terminusą.
Seldono šalininkai netrukus supras, kad neturi prieglobsčio nei ten,
nei kur kitur Imperiume.
Šią dieną, tą pačią, kai buvo pakarti Žvaigždžių tilto teroristai,
dar du ištiks jų likimas.
Polį Verisofą, Seldono bažnyčios Didįjį žynį.
Ir Konstantą, teisėtą dukrą žmonių, sukėlusių mums tiek rūpesčių.
Kuris mirs pirmas?
Žynys ar mergina?
Gal leiskime nuspręsti būsimajai imperatorei.
Karaliene Sarita?
Ne.
Neištęskime vargšės merginos kančių.
Konstanta, man labai gaila.
Nesitikėjau tokios baigties.
Galaktikos dvasios vardu, aš,
šventasis Fondo brolis, atsiduodu jos valiai.
- Lai mano akys… - Ar tai - malda?
…būdamos ir Dvasios akimis…
Ar dievas, valdantis žudikus, išties yra dievas?
Lai mano akys, būdamos ir Dvasios akimis, žvelgia vien į ateitį,
kurią nuspėjo Dvasia.
Lai mano širdis, būdama ir Dvasios širdimi,
prisijungia savo kukliu plakimu prie didingojo Dvasios ritmo.
Vesk mane per tamsą, kartu mes ją sutrumpinsime.
- Vesk mane per tamsą. - Vesk mane per tamsą.
Vesk mane per tamsą.
- Vesk mane per tamsą. - Vesk mane per tamsą.
Vesk mane per tamsą.
- Vesk mane per tamsą. - Vesk mane per tamsą.
Vesk mane per tamsą. Vesk mane per tamsą.
- Imperijau! - Ką?
Ar ten - šnabždesių laivas?
Taip, atleiskit, bičiuliai. Galvos nukirtimas atšauktas.
Hoberas Melou.
Tas prakeiktas kvailys ką tik paskelbė karą mūsų vardu.
Šūdas, žinojau, kad tai jis. Net nepamatęs veido žinojau, kad tai jis.
Jis ten.
Konstanta!
Kas nors jį mato? Kur jis dingo?
Sarita!
Sarita.
Taikinys dingo.
Leisk atsikelti.
Jūsų aurą pažeidė erdvėlaivio gravitacinis pulsavimas.
Nulipk!
- Konstanta! Kur Polis? - Nežinau.
Bėk! Dink iš čia!
Šaunuolė, Beki! Eime. Nagi.
Beki!
Eime. Nagi.
Sustabdykit juos!
Taip, yra dvi svirtelės. Nežinau, ką kuri daro.
Teks išsirinkti vieną. Tiesiog užsimerk
ir jei išgirsi, kad kažkas nukrito, tiesiog žinok, kad esu labai dėkinga.
Ką, už tai, kad nužudžiau?
Už tai, kad išgelbėjai.
Gerai…
Kaip išvis mus radai?
Juokauji? Visa sumauta galaktika žino, kur jūs.
Dėmesio. Aptiktas priešiškas erdvėlaivis.
Gerai. Turim nedelsiant šokti.
AUTOPILOTAS ĮJUNGTAS
Regis, radau revoliucionierių, kurio ieškojai.
Vis dar manai, kad tai turėjome būti mes?
Ne. Mūsų erdvėlaivis nebūtų tilpęs ant to balkono.
Bet Melou įrodė vieną dalyką.
Imperijus nėra nepaliečiamas.
Čia būsime saugūs.
Kalbi apie saugumą, nors mūsų rūmai dega.
Ir kada pradės veikti tie sumauti nanobotai?
- Pradės. - Dieny!
Pasauliai žiūri. Turime veikti greitai ir ryžtingai.
Juokdavaisi iš manęs, broli Vakari. Sakei, Seldonas - pasaka apie šmėklą.
Vaiko fantazija.
Ką?
Nori, kad atsiprašyčiau? Tai buvo karo veiksmas!
Turime atsakyti atitinkamai.
Karas? Koks karas?
Jei prireiks griebtis smurto, visiškai juos sunaikinsime.
Ne. Manau, verčiau su jais pasikalbėsiu.
- Ką? - Skrendu į Terminusą.
Verčiau likite čia, kad žmonės matytų, jog niekas nepasikeitė.
Ir pasekti brolio pavyzdžiu? Ne.
Nebijau pokyčių. Tie šnabždesių laivai priklauso mums.
Ta planeta priklauso mums. Skrendu!
Tai vaikiška fantazija.
- Nebūk kvailys! - Dienys tarė savo žodį.
Ir jūs teisus. Jūsų valdose per ilgai liejosi kraujas ir krito žvaigždės.
Metas didelėms rankoms sutvarstyti žaizdą.
- Mūsų vestuvės. - Jos gali palaukti.
Aš skrisiu. Ir pažvelgsiu Seldono vaiduokliui į akis.
Ir atsiimsiu tai, kas mūsų.
Tavo vestuvinė dovana bus planeta.
Broli Aušry, kol grįšiu, Trantoras - tavo.
Saugok ją.
Saugosiu.
Paruoškite mano erdvėlaivį. Atveskite Didįjį žynį. Jis skris kartu.
Ir paruoškite „Rubikoną“.
Gerai, Imperijau.
Kleonai suskilo.
O aš įsisprausiu į jų tarpą.
Žinau, ką darau.
Tikrai? Keršto planuose retai būna vietos romantikai.
Žinau, kad slapčia susitikai su Aušriu šilumos duobėse.
Aš įgysiu jo pasitikėjimą. Nuteiksiu jį prieš juos.
Tu su juo dulkiniesi. Arba netrukus tą padarysi.
Tu jau dulkiniesi su Vakariu.
- Tu jį myli. - Tu myli Vakarį!
Tai nesvarbu. Aš nesusižadėjusi su Imperatoriumi.
- Ką darysi, kai jis sužinos? - Man nusispjaut!
Tavo pareiga neleidžia nusispjauti!
Žinau, mes toli nuo Debesų dominijos, bet privalai apie tai galvoti.
Pagalvok apie mūsų žmones. Pagalvok apie mūsų mylimus namus.
Imperijus baudžia net už menkiausią prasižengimą.
Iškentei siaubingas netektis, tas tiesa.
Bet turi dar labai daug ką prarasti.
Kai ištekėsi, galėsi su Dieniu elgtis kaip nori.
Tiek žmona, tiek našlė turi imperatorės titulą.
Bet kol kas turi valdyti savo emocijas.
Ru, aš klausau.
Ir aš vertinu tave.
Bet aš - tavo karalienė ir spręsiu pati.
Taip, Jūsų didenybe.
Jūsų valia man įsakymas.
Ar taip Telema mane nužudys?
Regintieji nežudo reginčiųjų.
Tikiuosi, tai reiškia, kad Gaalė dar sveika.
Jie ją ruošia stalui.
Kokiam stalui?
Neturėčiau sakyti, bet tai - labai ypatinga garbė.
Man tai nepatinka. Aš…
Ką gi, kažkas čia labai negerai.
Tai jos. Jos nuslopina tavo tono aukštį.
Gerai, tai aš ne tik fiziniame, bet ir telepatiniame kalėjime.
Kaip jos veikia? Ką reiškia tie skaičiai?
Skaičiai man nieko nesako.
Man irgi.
Norėčiau, kad Haris dar būtų čia.
Apgailestauju dėl to, kas jam nutiko.
Jis buvo per prastas, bet žinau, kad vis tiek tau patiko.
Jis nebuvo per prastas, Džosajau.
Jis buvo genijus. Ir jis būtų puikiai supratęs, kaip tie dalykai…
Jiems reikia Spinduliuotuvo, Salvore.
Jis „Elgetoje“.
Nebus panašus į save. Rask jį ir apgink. Apgink Gaalę. Jai tavęs reikia.
Džosajau, tas stalas, ant kurio nuneš Gaalę, kur jis yra?
Rūmuose. Ten. Bet tu čia.
Čia jau mano rūpestis. Eik.
Ką bedarytum, pasistenk apie tai pamiršti.
Kitas Seldonas turi, regis, Spinduliuotuvo dublikatą.
Bet, tiesą sakant, Spinduliuotuvas yra vienas, ir mes abu jį turim.
Dviejose vietose.
Jei žiūri į Spinduliuotuvą, žiūri į jo ranką.
Parodyk man saugyklą.
Salvorė Hardin?
Hari Seldonai.
Kodėl tu čia?
Aš ne čia.
Ne fiziškai.
Mano protas tam tikra prasme įsmuko pro galines duris.
Pro Spinduliuotuvą, kurį paėmei, išvykdama iš Terminuso?
Taip, paėmiau.
Sakai, kad jis - tarsi kvantinis portalas, atsiveriantis į Saugyklą?
Logiška.
Tai - viena kvantinė sistema, egzistuojanti sutapdinimo būsenoje.
Kodėl aš to dar nežinojau? Tai aš sukūriau tą prakeiktą daiktą.
- Ne tu. - Ne. Retorinis klausimas.
Galima būtų ginčytis, kad ne aš sukūriau tą prakeiktą daiktą.
Esu savo paties kopija, sukurta kūrėjo, kaip ir Spinduliuotuvas.
Taigi, spėju, galėjau nesuteikti šių žinių
šiai savo kopijai. Bet kodėl?
Kodėl prieš mirtį nuslėpiau informaciją, tokią naudingą vienintelei ko…
Nesu vienintelė kopija. Tiesa?
Ar tai jis tau pasakė, kad Spinduliuotuvas tai gali?
Nesu tikra, ar turėčiau…
Aš neturiu žinoti.
Taigi, yra dar vienas „aš“.
Kokia jo paskirtis? Aš jau čia, kad pažadinčiau Fondą.
Kam taip vargintis ir kurti dublerį…
Labai gudru.
Antrasis Fondas.
Bet jei kitas „aš“ turi informacijos, kurios neturiu aš,
ir jei žiūrėsim į tai kaip į didelį eksperimentą, o taip ir yra,
tada šis Fondas tampa kontroline grupe.
Laikoma nežinioje, o kairioji ranka rami, nes nežino, ką daro dešinioji.
Velnias. Aš - kairioji ranka.
Bet tai nepaaiškina, ką čia veiki tu.
- Mums reikia tavo pagalbos. - Mums?
Man ir Gaalei, ir…
Daugiau man nieko nesakyk, iškreipsi skaičiavimus.
Man nerūpi skaičiavimai. Gaalei gresia pavojus.
Tai apsuptis.
Čia turbūt šimtai tų imperijos suskių. Mes - lengvas taikinys.
Ne, jei skrisim be šviesų.
„Dvasia“ sukurta, kad nebūtų aptikta.
O mes pakankamai toli,
gali būti, kad mūsų traukos pėdsakas nebuvo aptiktas.
Manai, ji išgyveno?
Pranašas ją apgins.
Konstanta - jo ištikima tarnaitė. Ji saugi jo rankose.
Maniau, atėjau čia pasimelsti.
Bet nepasimeldžiau.
Žinau, kad tu ten, savo sumautame kabinete.
Ji išskrido į Trantorą dėl tavęs.
Kodėl?
Ji galėjo duoti daugiau nei gyvybę.
Nemaniau, kad išeisi.
Pamaniau, kad tiek esu tau skolingas.
Stebėjau transliaciją iš Trantoro.
- Ar ji gyva? - Nežinau.
Daugybė žmonių visą gyvenimą apsimetinėjo, kad tu viską žinai.
Pasisodinau ją ant kelių, vos tik ji pradėjo apie tai galvoti,
ir pasakiau: „Rinkis bet kokį darbą Terminuse. Mano darbą. Bet kokį darbą.
Tik pažadėk…
Tik pažadėk, kad nesirinksi apsiaustų.“
Nenorėjau, kad ji taptų viena iš tavo elgetų.
Viena iš tavo mulkių.
Tavo dukrą mačiau tik akimirką, bet ji man nepasirodė lengvai apkvailinama.
Jei tai tau ką nors reiškia,
- tikiuosi, ji gyva. - Konstanta buvo gera!
Ir ji tikėjo tavimi.
Už tai jai ketino nukirsti galvą.
Tu vertini istoriją,
bet tau nerūpi žmonės, kurie ją išgyvena.
Negaliu atsakyti už atskirus asmenis…
nei nuspėti jų likimo.
Bet aš juos matau. Tikrai.
Labai gerai juos matau.
Psichoistorija sukurta iš jų prisiminimų,
jų sprendimų,
jų istorijų.
Ją sukūrė visi kada nors gyvenę žmonės.
Trilijonai sprendimų.
Daugiau.
Taigi, matai, jie visi svarbūs.
Pasakysi man, kad ji išgyvens, aš tavimi patikėsiu.
Jei tai būtų tiesa, pats būtum apsivilkęs apsiaustą.
Ką darysime, daktare?
Tai, kas sunkiausia.
Lauksime.
Imperijus sakė, kad buvai pasiųstas pas Pilotus?
Taip. Seldonas tikėjosi, kad įtikinsiu juos pereiti į kitą pusę.
Norėjo, kad būčiau peiliu. Turbūt nesitikėjo, kad būsiu bukas.
Apgailestauju dėl Beki.
Man taip gaila, kad…
negalėjau išgelbėti Polio.
Dėl jo prisijungiau prie bažnyčios.
Dėl jo tiek daug kitų patikėjo Seldono vizija.
Jis daugiau nei šimtą metų kurstė tą kibirkštį.
Bet paskui susvyravo.
Mačiau, kaip tai nutiko, ir…
ir negalėjau jam padėti.
Buvau prastas bažnyčios mokinys.
Pamenu tą pamokslą. Parabolę.
Apie tai, kad gyvenimas - tarsi brangakmenių rinkimas į maišą.
Galiausiai
maišas neturi būti pilnas, jis turi būti tuščias, nes…
visus juos išdalinai.
Taip.
Jis viską atidavė man.
Artėjame prie „Rubikono“.
Ką gi, žyny. Ką dabar manai apie savo misiją?
Spėju, nelabai jauku,
kai į tave spokso Imperijus.
Esu sutikęs Harį Seldoną.
Aš pratęs prie šlovės.
Seldoną.
Jis turbūt turi kažkokio žavesio, kurio mes nepastebim.
Pagrindinis Galaktikos dvasios bažnyčios bruožas yra tas, kad ji efektyvi.
Mes viską pagražinam,
tačiau jos pagrindas - mokslas.
Taip.
Mokslinis tikslumas.
Kaip visi vaikai dievina jo tikslumą.
Sakiau, kad viską pagražinam.
Jis numato karą.
Tarp Fondo ir Imperijos.
Čia karo erdvėlaivis. Tad, regis, dėl to jis neklydo.
Tai bus Antroji krizė.
Spėju, būsiu vienintelis, matęs abi krizes.
Išskyrus Seldoną, jis irgi savotiškai matys.
Ir aš…
matysiu savotiškai.
Seldonas teigia, kad nugalės Imperiją, priešingai, nei tikimasi.
Tarsi akmeninis kiaušinis, sudaužęs dubenį senoje pasakėčioje.
Bet jo spėjimai remiasi tuo, kad mes nieko nežinome, tiesa?
Tai, kad tu ir aš žinome, kas pranašauta, gali viską iškreipti, tiesa?
Aš tikiu Fondu.
Žiūrėk, kaip tikslumas tirpsta it saldainis.
Supranti, Poli…
tu manai, kad sąmoningai įžengei į religijos spąstus,
bet kai pradedi melstis, parklupęs ant kelių,
sunku vėl atsistoti ir pradėti galvoti.
Tikrame pasaulyje, žyny, egzistuoja natūrali tvarka.
Nėra tokio tvirto kiaušinio, kuris išgyventų atominį sprogimą.
Sergėtojai žino seną posakį:
„Smurtas - tai paskutinė nekompetentingųjų priemonė.“
Turiningas posakis.
Dėl to tu tikriausiai teisus.
Taigi, dabar esu kalėjime…
Neturėčiau to žinoti. Mentalikai, telepatai. Neturėčiau viso to žinoti.
Bet vis dar klausaisi ir vis tiek padėsi.
Jie tuoj padarys Gaalei kažką siaubingo, o aš negaliu jai padėti.
Tos lėkštės kažkaip mane slopina.
Tikėjausi, kad pasakysi man, kaip jas išjungti.
Lėkštės.
Apibūdink man jas.
Ne. Bus geriau, jei parodysi.
Jei gali matyti mane čia, aš galiu matyti tave ten.
Neįtikėtina.
Taip. Jos - problema.
Jos tave nuskaito.
Encefaliniai jutikliai.
Jie generuoja bangas, nesutampančias su tavo smegenų bangomis.
Bangos susiduria ir panaikina vienos kitas.
Gali padėti man jas išjungti?
Galiu dar geriau.
Girdi tą…
garsą?
Tai nedarnūs garsai, trukdantys tau susikaupti.
Kertu, jog galėtume pakoreguoti jų dažnį, kad garsas imtų skaldyti uolas.
Gerai.
- Ačiū, daktare Seldonai. - Nėra už ką, Salvore Hardin.
Palauk! Antroji krizė. Ji jau prasidėjo?
Išlikai Sergėtoja.
Šiuo metu viskas gan neaišku.
Bet Terminusas išgyvens, ar ne?
Hoberas Melou.
Pasak Gaalės, jis „nudirs Imperijai kailį“.
Neturėjai man to sakyti.
Negaliu tavęs priversti tai panaudoti.
Jei panaudosiu, tai gali viską pakeisti.
Aš iš Pakraščių.
Neleisk, kad moralė sutrukdytų pasielgti teisingai.
Sėkmės, Sergėtoja.
Jei kairioji ranka nespusteli svarstyklių lėkštės nykščiu…
kam išvis jai tas nykštys?
HOBERAS
Hoberas Melou!
Suraskit Hoberą Melou!
HOBERAS MELOU
Ieškau Lokrio vyno. Pamaniau, būtų gražu taip pagerbti Polį.
„Pasirūpink kūnu, tada pasirūpinsi ir dvasia.“
Polis su tuo nebūtų sutikęs.
Taigi, Lokrio vyno nereikia?
Mes čia pažeidžiami.
Jei šoksime, flotilė supras, kad esame čia.
Manau, turėtume pasinaudoti proga.
Sakydama „pasinaudoti“, turi galvoje…
Seksą.
- Tu nusiteikęs prieš seksą? - Ne kategoriškai.
- Nerimauji, kad tai pribaigtų mano tėvą? - Sermaką?
Ne. Galbūt tai privalumas.
Tada maukis kelnes.
Taip. Gerai.
Negalėjau apsispręsti, ar pirma pabučiuoti, ar nusirengti.
Bet pamaniau, kad nusirengti bus efektyviau.
Taip. Tai efektyvu.
Tu nerviniesi.
Ne.
- Gėdijiesi savo kūno? - Ne.
Ar kas nors neveikia?
Ne.
Perversmas - visai sąžiningas žingsnis, ką pasakysi?
Dienys išskridęs iš planetos.
Nesugalvoju geresnės progos pratęsti mūsų tyrimą.
Na?
Geriam Lokrio vyną dabar?
Neatspėjai mano vardo.
Bet leisiu.
Pažadėkime, kad visada dalyvausime vienas kito egzekucijose.
Per pirmąjį pasimatymą galvą kirto tau.
Per antrąjį - man.
Gerai. Sutarta.
Dabar vynas.
„Kylanti dvasia“, pasiduok.
Jūs sulaikyti Imperijos vardu.
- Jis mus mato? - Taip, ir girdi.
Hoberai, tavo riešas.
Pone Melou, broli.
Nebandykite šokti, jūsų pavaros atjungtos.
Prisišvartuosime ir pažadame, kad jausitės patogiai.
Ieškojai atsakymų. Manau, galim juos rasti čia.
Kažkas paslėpė žinutę tame nukrypime.
Bet naujoji chroma suaktyvina senąją,
tą suprastų tik senas meistras.
Kai kas mano, kad senatvė žmogų pastato į nepalankią padėtį,
bet per gyvenimą sukaupta patirtis turi savo privalumų.
Kur mes?
- Atėjai. - Žinoma.
Sosto salėje, tai, ką pasakiau dėl Dienio,
tebuvo spektaklis.
Žinai, ar ne?
- Tegul jis mano, kad priklausau jam. - Nepriklausai.
Galvojau apie tavo pasiūlymą.
Aš tik apie tai ir galvoju.
Tai. Šis vienas daikčiukas.
Tai, ko jis negali iš mūsų atimti.
Tu įsitikinęs?
Per visus gyvenimo metus nesu matęs šių laiptų.
Abejoju, ar Dienys matė.
Įdomu, ar kuris nors iš mūsų matė.
Keistas jausmas.
Koks?
Jaustis svetimu savo paties namuose.
Tau viskas gerai, Gaale?
Manau, kad viskas gerai.
Štai taip. Leisk man.
Pameni, kai sakiau, kad vaikystėje mane
buvo supainioję su deive?
Mano žmonės taip mane gynė, kad jaučiausi it kalinė.
Didžiąją laiko dalį sėdėjau ant krištolo platformos aukščiausiame šventame medyje,
visai viena.
Kai kurios dienos išsitęsdavo iki amžinybės.
Bet vis tiek patyriau sukrėtimą,
kai supratau, kad mano oda - minkšta ir raukšlėta, kaip supuvusio vaisiaus.
Aš pasenau.
Maniau, taip nesąžininga,
kad mano gyvenimas artėja į pabaigą, o aš taip ir nepagyvenau.
Bet po to atradau vaiką.
Mažą mergaitę, panašią į mane.
Turėjau pasitelkti visą jėgą, kad perkelčiau savo sąmonę į ją.
Bijojau iškristi tarp kūnų,
lyg tarp valties ir prieplaukos, būti tarp jų sutraiškyta.
Metus praktikavausi.
Vis tiek buvo baisu, bet pasiryžau.
Tas šuolis oru į užimtas smegenis.
Ji buvo mano antroji inkarnacija.
Kas? Ta mergaitė, kurią mums parodei?
Jos tėvai labai didžiavosi.
Ir šis didis stebuklas atnaujino mūsų religiją.
Taigi, kas šeši ar septyni dešimtmečiai,
pajutusi, kad mano kūnas ima vysti,
pasirinkdavau kitą vaiką.
Sulig kiekviena inkarnacija mano galios stiprėjo.
Netrukus ėmiau regėti visų mane supančių mintis.
Skaityti jų mintis. Valdyti jas.
O paskui vieną dieną išgirdau balsus iš kitų pasaulių.
Girdėjau tavo balsą, Gaale.
Šaukiantį iš Sinakso daugiau nei prieš šimtmetį.
Šį kibirkščiuojantį protą, besistengiantį nepaskęsti.
Tai aš pasėjau sėklą tavo smegenyse,
- kad turėtum išvykti. - Ką?
Tai kilo iš manęs.
- Aš išsprendžiau Abraksasą, aš… - Dabar tai nesvarbu.
Visi atsidūrėme savo vietose.
Ką ji jums daro?
- Padėkit man. - Darau tai dėl jų.
Kai perimsiu tavo galią, galėsiu apsaugoti mūsų žmones.
Kas nutiks man?
Kurį laiką būsi su manimi.
Keletą metų girdėjau tą mažą mergaitę,
jos balselis aidėjo tarsi iš šulinio dugno,
kasdien vis silpnesnis, kol liko tik tyla.
Vis dar jos klausausi,
kaip visada klausysiuosi tavęs.
Anksčiau turėjome instrumentą, labai seną instrumentą.
Jis paveikdavo žmonių smegenų signalus.
Kitaip tariant, pakeisdavo jų protus.
Šios švilpynės - jo dalys.
Po vieną jos nepavojingos.
Pasitelkiame jas mokydami vaikus mintyti.
Bet kai jos skamba kartu.
Nebegali man priešintis, Gaale.
Reguliavimo lėkštės mus derina.
Padėkit man!
Prašau, neleiskit jai…
Neturėtume čia pasilikti, Aušry.
Neleisiu Dieniui auginti mūsų vaiko.
Maniau, kad galėsiu, bet aš…
O jei Dienys mirtų? Valdžią jis perdavė tau.
- Jie pagamintų naują. - Tada sunaikinkim eksponentus.
Jei nebus daugiau klonų, galinčių jį pakeisti, tada…
būtume laisvi.
Ne, jie…
Jie nėra tik audiniai ir ląstelės, jie…
jie vis tiek mano broliai.
Net jei surasčiau savy tam jėgų,
Demerzelė to neleistų.
Ji atsakinga už genetinės dinastijos apsaugą.
Ji taip suprogramuota.
Bet kas suprogramavo Demerzelę?
Terminusas laukia.
Tai mano likimas, Demerzele.
Kas čia per vieta?
Kad ir kokia būtų jos paskirtis,
Demerzelė labai pasistengė, kad ji liktų paslaptyje.
Visada maniau, kad mes - autonomiški,
gryna Kleono I tąsa, kad Demerzelė tarnauja mums.
Bet tiesa ta, kad Demerzelė galbūt tarnauja vien jam.
Vakaris buvo teisus.
Per daug kaišiojome nosį.
Nemanau, kad tai saugu.
Nei jam, nei man.
Nemanau net, kad saugu ir Dieniui.
Jūs visi tik marionetės. Dabar jau aišku.
Norėjai atsakymo, iš kur atsirado Demerzelė.
Ši patalpa buvo naudojama įvairiems tikslams,
bet pirmiausia čia buvo kalėjimas.
Sveikas, Kleonai XVI.
Dažnai pagalvodavau, ką matai, kol likusieji iš mūsų miega.
Tai, ko mes nežinome.
Kokios mintys tave persekioja.
Kalėjimas kam?
Jūsų trijulė. Jūs neturite tikros galios.
Demerzelė yra vienintelė tikroji Kleono įpėdinė.
Jo amžina Imperatorė.
Išvertė Sandra Siaurodinė