BASERAD PÅ ROMANERNA AV ISAAC ASIMOV
Skuggmästarens ljuddämpare.
Låter du skugga mig?
Jag håller alltid ett öga på det som intresserar mig.
Och jag tänker inte fråga hur du kom över den här.
Men jag vill veta hur du upptäckte mina tjänares passager.
De har inte förändrats sen min tjänst på Gossamer Court.
Kännedom om dolda passager är en statshemlighet.
Du skulle inte minnas dem.
Och jag övervakade din minnesradering innan de skickade hem dig.
Molndominionen har utvecklat förmågan att återställa minnen.
Jag har alla mina minnen från min tid här. Alla.
Jag trodde hela tiden att vi litade på varandra.
Nej. Ni trodde att jag litade på er.
Varför skulle jag avslöja våra egna statshemligheter?
För att imponera på er?
Att du känner till passagerna gör dig till en misstänkt
i mordförsöket på min bror.
Knappast. Detta äktenskap främjar Dominionen.
Jag skulle inte äventyra det.
Då återstår frågan vad du gjorde i Demerzels rum.
Dam Demerzel har visat tydligt att hon är ett hot mot drottningen.
Nej.
Nej. Demerzel är det närmaste en familj kejsaren har.
Varifrån kom hon, Skymning?
Hon kommer alltid att finnas här, som hon alltid har gjort.
Tiden för tvetydighet är över, gamle vän.
Demerzel är en robot.
Den sista överlevande roboten i galaxen, och likväl är hon kejsarens tjänarinna.
Vad är hennes egentliga syfte?
Hon kommer alltid att finnas här, som hon alltid har gjort.
Ja, du sa det bokstavligen nyss.
Har nån planterat de orden i din hjärna, Skymning?
Kan du höra dig själv?
Du är lika programmerad som Demerzel.
Hon kommer alltid att finnas här, som hon alltid har gjort.
Hon kommer alltid att finnas här,
som hon alltid har gjort.
Jag vet det där.
Märket på hennes verktygsskrin. Åtta planeter.
Länge levde robotar och människor sida vid sida i full harmoni.
Men med facit i hand var det som hände nästan oundvikligt.
Människorna var grymma mot dem.
Och till slut blev de mer mänskliga än vi nånsin kunde ha anat.
Robotarna lärde sig inse sin situation, och…
Se på den där delen. Linjerna är så starkt markerade…
Allt de nånsin begärde var att bli erkända som fullvärdiga människor.
När detta nekades dem, blev de mördare.
Kejsar Benefoss dödades av en robot.
Robotikens första lag kringgicks,
vilket inte borde ha varit möjligt.
Men detta lagbrott, det första i sitt slag, utlöste krigen.
Robotar mot robotar.
Robotar mot människor.
Vi vann till slut och robotarna utrotades.
Alla utom era.
Hon kommer alltid att finnas här, som hon alltid har gjort.
Varför denna fras om och om igen?
Jag vet inte.
Varje gång jag försöker minnas är det tomt.
Om du inte kan minnas hur er trognaste rådgivare kom till er,
vad mer kan saknas?
Dominionen kan återställa allas minnen. Även dina.
Snälla, låt mig få ta bort den där bomullstussen från din hjärna.
Märkligt.
Ingen rörelse.
Chroma aktiveras av åskådarens närhet, så från där vi står…
De borde röra sig.
Ursäkta, kejsare. Er närvaro krävs vid avrättningen.
Seldons lilla mörkröda sändebud. Från Stiftelsen.
Dag låter sända avrättningen över hela galaxen.
Var är Salvor?
Hon är tryggt undanstoppad.
Hon upptäckte att jag hade dödat Hari.
Snälla, spela inte ovetande nu.
Låt oss hellre tala klarspråk.
Du har vetat att Hari är död ända sen det hände.
Du kände hur han drunknade, eller hur?
Jag kände hur vattnet fyllde mina lungor.
Jag kände alltihop.
Varför? Varför gjorde du det?
Jag beklagar, Gaal.
Men för tusan, tänk efter.
Det faktum att du kan känna lidande på avstånd
visar hur formidabel du är.
Och hur du dolde sanningen, inte bara från Salvor utan från mig?
Hari var barlast som måste lossas, vilket jag trodde du skulle göra, för Salvor.
Men jag såg ditt hjärta, du brydde dig om honom,
och jag går på en accelererad tidslinje, så jag gjorde det svåra.
Jag vill träffa Salvor. Nu.
Det går inte.
Varför?
För du är egentligen inte här.
Salvor? Kan du höra mig?
Salvor? Kan du höra mig? Salvor.
Det kan hon inte.
Vad är det här? Varför är jag här inne?
Ser du parabolerna ovanför ditt huvud?
De är munkavlar, som ska neutralisera din specifika fysiska våglängd.
Efter tillräckligt lång tid här faller till slut din sista motståndskraft.
Jag känner hur hårt du kämpar för att hålla mig ute.
Det finns nåt du absolut inte vill att jag ska se.
För det är mitt.
Inte länge till, barn.
Det är dags.
Starta sändningen.
Cleon! Cleon!
Många av er minns inte Hari Seldon, den aspirerande revolutionären.
För över hundra år sen förvisade Imperiet, som en akt av välvilja
Seldon och hans efterföljare till Terminus.
Och hur tog de emot vår gåva?
Med tacksamhet?
Jag önskar att det vore så.
Seldons förvisade har skapat en allians med Anacreon och Thespis,
just de terrorister som dödade
100 miljoner medborgare på Trantor.
Och nu har de mage att skicka hit sina sändebud.
Villiga redskap för Seldons fräckhet.
Imperiet kommer alltid att vara välvilligt, mina vänner.
Men missta inte välvilja för svaghet.
Typhons krage.
En relik från mina förfäder. Elegant i sin utformning.
Effektiv för vedergällning.
I detta nu omringar Imperieflottan Terminus.
Seldons seloter lär snart finna att de inte har en fristad där,
eller nån annanstans i Imperiet.
På denna dag, samma dag då Stjärnbryggans terrorister hängdes,
låter vi två till möta samma öde.
Poly Verisof, högsta präst i Seldons kyrka.
Och Constant, villig dotter till dem som orsakat så mycket sorg för oss.
Vem dör först?
Prästen eller flickan?
Vi kanske ska låta vår blivande kejsarinna välja.
Drottning Sareth?
Inte.
Låt oss inte förlänga den stackars flickans lidande.
Constant, jag är ledsen.
Jag trodde inte att det skulle sluta så här.
I den Galaktiska andens namn underställer jag mig,
en helig broder av Stiftelsen, dess vilja.
-Låt mina ögon… -Är det en bön?
…som är Andens ögon…
Är en gud som styr över mördare verkligen en gud?
Låt mina ögon, som är Andens ögon, endast se mot framtiden
som Anden har förutsett.
Låt mitt hjärta, som är Andens hjärta,
förena sina ringa slag med Andens underbara rytm.
Vägled mig genom mörkret, och tillsammans ska vi förkorta mörkret.
-Vägled mig genom mörkret. -Vägled mig genom mörkret.
Vägled mig genom mörkret.
-Vägled mig genom mörkret. -Vägled mig genom mörkret.
Vägled mig genom mörkret.
-Vägled mig genom mörkret. -Vägled mig genom mörkret.
Vägled mig genom mörkret. Vägled mig genom mörkret.
-Kejsare! -Vad är det?
Var det ett visk-skepp?
Jaha, beklagar, gott folk. Halshuggningen är inställd.
Hober Mallow.
Den galningen förklarade just krig.
Fan, jag visste att det var han, innan jag ens såg hans ansikte.
Han är där borta.
Constant!
Ser nån till honom? Vart tog han vägen?
Sareth!
Sareth.
Målet försvann.
Låt mig gå upp.
Er aura skadades av skeppets gravitationspuls.
Släpp mig!
Constant! Var är Poly?
Fort! Bort härifrån!
Duktig flicka, Beki. Sätt fart nu.
Beki!
Kom nu.
Stoppa dem!
Det finns två kontakter. Jag vet inte vilken som gör vad.
Du måste helt enkelt välja en, blunda,
och om du hör nåt dunsa i golvet, vet hur tacksam jag är mot dig.
Vadå, för att ha dödat dig?
För att ha räddat mig.
Okej…
Hur kunde du hitta oss?
Skojar du? Hela jädra galaxen vet var du är.
Varning. Fientlig farkost upptäckt.
Okej. Vi måste hoppa nu.
AUTOPILOT PÅ
Jag har nog funnit revolutionären du letade efter.
Tycker du att det borde varit vi?
Nä. Vårt skepp hade inte rymts på terrassen.
Men Mallow bevisade en sak.
Det går att skada Imperiet.
Här är vi trygga.
Du talar om trygghet medan vårt palats brinner.
Och när ska dessa jävla nanobotar börja fungera?
-Snart. -Dag!
Världarna ser på. Vi måste agera snabbt och bestämt.
Du brukade skratta åt mig, Skymning, och kalla Seldon en spökhistoria.
Ett barns fantasi.
Vad?
Vill du ha en ursäkt? Detta var en krigshandling!
Vi måste svara med samma mynt.
Krig? Vilket krig?
Om det kommer till våld, krossar vi dem totalt.
Nej. Jag vill nog hellre tala med dem.
-Vad? -Jag ska fara till Terminus.
Bäst att ni stannar här, så folket ser att inget har förändrats.
Och följa min brors exempel? Nej.
Jag fruktar inte förändring. De där visk-skeppen tillhör oss.
Den där planeten tillhör oss. Jag far!
Tala om barns fantasier.
-Var inte dåraktig! -Dag har beslutat i saken.
Och du har rätt. Ert välde har läckt blod och stjärnor alltför länge.
Det är dags att reparera skadan.
-Vårt bröllop. -Det kan vänta.
Jag ska fara. Och se Seldons ande i ögonen.
Och jag ska återta det som är vårt.
Du ska få en planet som bröllopsgåva.
Broder Gryning, Trantor är ditt tills jag återvänder.
Bevara planeten.
Jag lovar.
Gör min rymdfärja redo. Ta hit högsta prästen. Han ska följa med.
Och förbered Rubicon.
Ja, kejsare.
Cleonerna splittras.
Och jag tränger mig in mellan dem.
Jag vet vad jag gör.
Gör ni? Hämndplaner brukar inte innehålla romantik.
Jag vet att ni hade ett möte med Gryning vid värmegroparna.
Jag vinner hans förtroende. Vänder honom mot dem.
Ni ligger med honom. Eller tänker göra det.
Du ligger redan med Skymning.
-Ni älskar honom. -Du älskar Skymning!
Det är oviktigt. Jag är inte förlovad med kejsaren.
-Vad gör han när han får veta? -Jag bryr mig inte!
Det är er plikt att bry er!
Vi är långt bort från Molndominionen, men ni måste tänka på det.
Tänk på ert folk. Tänk på vårt älskade hem.
Imperiet låter inte minsta brott vara ostraffat.
Ni har lidit hemska förluster, ja.
Men det finns så mycket mer att förlora.
När ni väl är gift, kan ni få Dag dödad om ni vill.
Fru och änka kallas båda kejsarinna.
Men för ögonblicket måste ni tygla era känslor.
Rue, jag lyssnar.
Och jag sätter värde på dig.
Men jag är din drottning, och jag gör valen.
Ja, Ers Nåd.
Er vilja är min lag.
Är det så Tellem dödar mig?
Seende dödar inte seende.
Förhoppningsvis betyder det att Gaal är oskadd.
De gör henne redo för bordet.
Vilket bord?
Jag borde inte skvallra, men det är en stor ära.
Det där låter inte bra. Jag…
Okej, det är nåt väldigt fel här.
Det är de där. De neutraliserar din våglängd.
Jaha, så jag är i ett mentalt fängelse, inte bara ett fysiskt.
Hur fungerar de? Vad betyder siffrorna?
Jag kan inte siffror.
Inte jag heller.
Om bara Hari vore här.
Jag beklagar det som hände honom.
Han var otillräcklig, men jag vet att du ändå tyckte om honom.
Han var inte otillräcklig, Josiah.
Han var lysande. Och han förstod precis hur dessa saker…
De är ute efter Radiant, Salvor.
Den finns på Beggar.
Den är sig inte lik. Finn den, skydda den. Skydda Gaal. Hon behöver dig.
Josiah, bordet dit de tar Gaal, var är det?
I palatset. Där borta. Men du är ju här.
Det är mitt problem. Gå.
Och vad du än gör, försök glömma det här.
Den andra Seldon har vad som verkar vara en Radiant-dubblett.
Men egentligen finns bara en, och vi har den båda.
På två ställen.
Att blicka in i det är att blicka in i hans hand.
Visa mig Valvet.
Salvor Hardin?
Hari Seldon.
Hur kan du vara här?
Jag är inte här.
Inte fysiskt.
Min hjärna smög liksom in bakvägen.
Radiant, som du tog när du lämnade Terminus?
Ja, det gjorde jag.
Menar du att den fungerar som ett slags kvantportal in i Valvet?
Det låter ju logiskt.
Ett enskilt kvantsystem som existerar i ett tillstånd av avlagring.
Varför visste jag inte det? Jag byggde den ju för tusan.
-Det gjorde du inte. -Nej. Retorisk fråga.
Man kan hävda att det inte var jag som byggde fanskapet.
Jag är en kopia av mig själv, designad av designern, som Radiant.
Så jag kunde kanske ha undanhållit den vetskapen
från min design. Men för vilket syfte?
Innan min död, varför undanhålla information som är så viktig för den enda…
Jag är inte den enda kopian. Eller hur?
Var det han som sa att Radiant kan göra detta?
Jag vet inte om jag borde…
Jag ska inte få veta.
Så det finns ännu en jag.
Men varför? Jag finns ju redan här för att styrka Stiftelsen.
Varför allt besvär för att skapa en reserv som…
Väldigt intelligent.
En Andra Stiftelse.
Om mitt andra jag har information som jag saknar,
och vi ser det här som ett stort experiment, vilket det på sätt och vis är,
så blir den här Stiftelsen den kontrollerande gruppen.
Hållna i okunnighet, vänster hand glatt ovetande om vad den högra handen gör.
Helvete. Jag är vänster hand.
Vilket inte förklarar vad du gör här.
-Vi behöver din hjälp. -Vi?
Jag och Gaal och…
Säg inte mer, du förstör matematiken.
Jag struntar i matematiken. Gaal är i fara.
Vi är omringade.
Det är säkert hundratals Imperieskepp. Vi är chanslösa.
Inte om vi kör utan motor.
Spirit är byggd för att vara osynlig.
Och vi är så långt borta
att vår gravitationssignatur kanske inte upptäcktes.
Tror du att hon överlevde?
Profeten skyddar henne.
Constant är hans lojala tjänare. Hon är trygg i hans händer.
Jag trodde att jag kom hit för att be.
Men det var nog fel.
Jag vet att du är i ditt jävla kontor.
Hon for till Trantor för din skull.
Varför?
Hon hade mer att ge än sitt liv.
Oväntat att du kom ut.
Jag var skyldig dig det, tyckte jag.
Jag såg utsändningen från Trantor.
-Är hon vid liv? -Jag vet inte.
Många människor har ägnat sina liv åt tron att du vet allt.
Jag satte henne i mitt knä när hon började tänka på det,
och jag sa: "Välj vilket jobb som helst på Terminus. Även mitt.
Men lova…
Men lova mig att du inte blir präst."
Jag ville inte att hon skulle bli en av dina tiggare.
En av dina lättlurade.
Jag mötte bara din dotter en kort stund, och hon verkade inte lättlurad.
Och bara så du vet,
-hoppas jag att hon är vid liv. -Constant var god!
Och hon trodde på dig.
De tänkte halshugga henne för det.
Du värderar historien,
men inte människorna som lever i den.
Jag har inte kunskap om enskilda.
Inte heller kan jag förutse deras öden.
Men jag ser dem. Det gör jag.
Jag ser dem tydligt.
Psykohistoria utgörs av deras minnen,
deras val,
deras historier.
Alla som nånsin levt har byggt den.
Triljoner olika val.
Fler.
Så du förstår, alla har betydelse.
Om du säger att hon överlever, så tror jag dig.
I så fall hade du blivit präst.
Vad ska vi göra, doktor?
Vi ska göra det svåraste som finns.
Vänta.
Sa kejsaren att du sändes till Rymdfararna?
Ja. Seldon hoppades att jag skulle få dem att byta sida.
Jag skulle vara hans redskap. Han visste inte hur tafflig jag var.
Tråkigt med Beki.
Jag är så ledsen för att…
…jag inte kunde rädda Poly.
Han var skälet till att jag gick med i kyrkan.
Skälet till att så många andra omhuldade Seldons vision.
Han höll gnistan levande i över hundra år.
Men så blev han svagare.
Jag såg det hända och…
…kunde inte hjälpa honom.
Jag var en usel lärjunge.
Jag minns en predikan. En liknelse.
Om hur livet är som att samla smycken i en påse.
Men till slut
vill man inte att påsen ska bli full, man vill att den ska vara tom för att…
…man har gett bort dem.
Ja.
Han gav bort dem till mig.
Vi närmar oss Rubicon.
Men hej, präst. Vad tycks om vårt uppdrag nu?
Jag kan tänka mig att det känns pinsamt
att bli stirrad på av kejsaren.
Jag har mött Hari Seldon.
Jag är van vid berömdheter.
Jaha, Seldon.
Han måste ha nån dragningskraft som vi inte ser.
Den Galaktiska andens kyrkans främsta egenskap är att den fungerar.
Vi presenterar den som andlig,
men i botten är det vetenskap.
Ja.
Rigorös skolning.
Alla barn älskar den skolningen.
Vi presenterar den så, sa jag.
Han förutspår krig.
Stiftelsen och Imperiet.
Det här är ett krigsskepp. Så där hade han visst rätt.
Det här blir hans andra kris.
Jag blir nog den enda som får bevittna båda.
Frånsett Seldon, på hans vis.
Och jag…
…på mitt vis.
Seldon tror sig kunna besegra Imperiet mot all förmodan.
Som stenägget som krossar skålen i den gamla fabeln.
Men hans förutsägelser förutsätter väl vår okunskap?
Du och jag som vet vad som förutsagts kan väl ändra på alltihop?
Jag tror på Stiftelsen.
Där smälter beslutsamheten som smör i solsken.
Du förstår, Poly…
…du tror dig bara ha antagit religionens utanpåverk,
men när du väl börjat knäböja och be,
är det svårt att stå och tänka igen.
I den verkliga världen, präst, finns en naturordning.
Inget ägg är starkt nog att klara en kärnexplosion.
Det finns ett gammalt talesätt bland Väktare:
"Våld är de inkompetentas sista tillflykt."
Ett märgfyllt talesätt.
Du har nog rätt i det.
Jag är i detta fängelse…
Jag borde inte veta det här. Mentaliker, telepater. Jag borde inte veta nåt av det.
Men du lyssnar ändå, och du ska hjälpa till.
De tänker göra nåt hemskt med Gaal, och jag kan inte hjälpa henne.
De här parabolerna stör min förmåga på nåt sätt.
Du kanske kan tala om hur jag ska få dem att sluta.
Paraboler.
Beskriv dem för mig.
Nej. Bättre ändå, visa mig.
Om du kan se mig här, kan jag se dig där.
Intressant.
Ja. De där är problemet.
Tja, de avläser dig.
Encefaliska sensorer.
De genererar vågformer som stör dina hjärnvågor.
Vågorna kolliderar och eliminerar varandra.
Kan du hjälpa mig stänga av dem?
Jag kan göra mer än så.
Hör du det där…
…ljudet?
Det är dissonanta ljud för att hålla dig ofokuserad.
Vi kan säkert justera om deras frekvens till att krossa sten.
Okej.
-Tack, dr Seldon. -Ingen orsak, Salvor Hardin.
Vänta! Den andra krisen. Har den börjat?
Ständigt en Väktare.
Allt är osäkert för närvarande.
Men Terminus överlever väl?
Hober Mallow.
Enligt Gaal ska han "genomborra Imperiets hud".
Du borde inte ha talat om det där.
Du måste inte använda det.
I så fall kan det förändra allt.
Avvikande värde.
Låt aldrig din moralkänsla hindra dig från att göra det rätta.
Lycka till, Väktare.
Om vänster hand inte får sätta tummen på vågen…
…vilken nytta gör då en tumme?
Hober Mallow!
Ta hit Hober Mallow!
Jag letar efter Locris-vinet. Ett fint sätt att hedra Polys minne.
"Ta väl hand om kroppen, så klarar sig själen också."
En sak som Poly aldrig tog till sig.
Så, inte Locris-vinet?
Vi är sårbara här.
Om vi hoppar blir flottan medvetna om vår närvaro.
Vi borde ta tillfället i akt.
Och med det menar du…
Sex.
-Är du emot sex? -Inte kategoriskt.
-Tror du att det skulle knäcka min far? -Sermak?
Nej. Det är möjligen ett plus.
Ta av dig byxorna då.
Ja. Okej.
Svårt att välja mellan att kyssas eller klä av sig först.
Men att klä av sig först känns mer effektivt.
Ja. Det var effektivt.
Du är nervös.
Nej.
-Skäms du över din kropp? -Nej.
Är det nåt som inte fungerar?
Nej.
Ombytta roller är väl rättvist?
Dag är ute i rymden.
Vilket bra tillfälle att fortsätta vår frågestund.
Så?
Smakar det med Locris-vin nu?
Du gissade aldrig mitt namn.
Men jag tillåter det.
Låt oss lova att alltid närvara vid varandras avrättningar.
Vår första dejt var din halshuggning.
Vår andra var min.
Okej. Avgjort.
Och nu vinet.
Spirit Rising, ge er.
Ni är gripna i Imperiets namn.
-Kan han se oss? -Ja, och höra oss.
Hober, din handled.
Mr Mallow, broder.
Försök inte hoppa, er drift är avstängd.
Vi ska docka, och ni ska ha det bekvämt ombord, det lovar vi.
Du sökte efter svar. Vi kan nog hitta dem här.
Nån dolde ett budskap i en anomali.
Men ny färgstyrka aktiverar gammal,
och bara en gammal mästare skulle veta det.
Vissa tror att med ålder kommer underlägsenhet,
men det finns fördelar med en livstids samlade erfarenheter.
Var är vi?
-Du kom. -Självklart.
I tronsalen sa jag det jag sa för Dags skull,
det var teater.
Det vet du, eller hur?
-Så att han tror sig äga mig. -Det gör han inte.
Jag har tänkt på det du föreslog.
Det är det enda jag har tänkt på.
Den här lilla saken.
Den kan han inte ta ifrån oss.
Är du säker?
Under alla mina år har jag aldrig sett det här trapphuset.
Troligen inte Dag heller.
Kanske ingen av oss.
Märklig känsla.
Vadå?
Att känna sig som en främling i sitt eget hem.
Hur är det, Gaal?
Du mår nog bra.
Här. Låt mig.
Minns du att jag sa att jag misstogs för en gud
som liten flicka?
Jag var så skyddad av mitt folk att jag kände mig som en fånge.
Mestadels satt jag på en kristallplattform i vårt högsta heliga träd,
helt ensam.
Vissa dagar kändes det som en evighet.
Men det var ändå en chock
när jag insåg att min hud var mjuk och rynkig som rutten frukt.
Jag hade blivit gammal.
Det var orättvist, tyckte jag,
att mitt liv nästan var över och att jag aldrig hade fått leva.
Men så fann jag ett barn.
En liten flicka lik den jag hade varit.
Jag måste använda all min kraft för att omlokalisera mitt medvetande till henne.
Jag var rädd att falla mellan kroppar,
som att falla mellan båten och kajen och bli krossad.
Jag övade i ett år.
Det var fortfarande skrämmande, men jag var fast besluten.
Detta språng genom luften in i en ockuperad hjärna.
Hon var min andra inkarnation.
Vem? Den lilla flickan du visade oss?
Hennes föräldrar var så stolta.
Och vår religion förnyades genom detta stora mirakel.
Och så, efter vart 60:e eller 70:e år,
när min nuvarande kropp börjar förfalla,
väljer jag ett nytt barn.
För varje ny inkarnation växte min makt.
Snart kunde jag läsa tankarna hos alla omkring mig.
Kontrollera dem.
Och så en dag började jag höra röster från andra världar.
Jag hörde din röst, Gaal.
Som ropade ut från Synnax för över hundra år sen.
Denna sprakande intelligens som försökte undvika att drunkna.
Det var jag som sådde fröet i din hjärna
-att ge dig iväg. -Vad?
Allt det kom inifrån mig.
-Jag löste Abraxas, jag… -Det är oviktigt nu.
Vi hamnar alla där vi hör hemma.
Vad gör hon med er?
-Hjälp mig. -Jag gör det här för deras skull.
När jag har tagit över din kraft, kan jag hålla vårt folk säkert.
Vad händer med mig?
Du blir hos mig ett tag.
Jag hörde den lilla flickan i flera år,
som en röst från djupet av en brunn,
som blir svagare för varje dag tills jag bara hörde tystnaden.
Men jag lyssnar ännu efter henne,
som jag alltid kommer att lyssna efter dig.
Vi hade ett instrument, ett mycket gammalt sånt.
Det störde folks hjärnsignaler.
Ändrade deras vilja, så att säga.
De här visselpiporna är en del av det.
De är harmlösa var för sig.
Med deras hjälp lär vi barnen att stilla rösterna.
Spela dem tillsammans.
Du kan inte bekämpa mig, Gaal.
Stämningsplattorna harmoniserar oss.
Hjälp mig!
Snälla ni, låt henne inte…
Vi borde inte stanna här, Gryning.
Jag kan inte låta Dag uppfostra vårt barn.
Jag trodde det, men…
Och om Dag skulle dö? Han gav dig befälet.
-De häller bara upp en ny. -Då förstör vi exponenterna.
Om inga fler kloner finns som kan ersätta honom så…
…är vi fria.
Nej, de…
De är inte bara celler och vävnad.
De är ännu mina bröder.
Och även om jag kunde göra det,
skulle Demerzel stoppa det.
Hon är ansvarig för att skydda den genetiska dynastin.
Hon är programmerad så.
Men vem programmerade Demerzel?
Terminus väntar.
Det här är mitt öde, Demerzel.
Vad är det för plats?
Oavsett vad det är,
gjorde sig Demerzel stort besvär med att hålla den hemlig.
Jag trodde jämt att vi var autonoma,
en ren förlängning av Cleon I, att Demerzel tjänade oss.
Men egentligen får Demerzel bara tjäna honom.
Skymning hade rätt.
Vi har dragit i för många trådar.
Det är nog för farligt.
Både för honom och mig.
Det är nog även farligt för Dag.
Ni är bara marionettdockor. Så mycket är klart nu.
Ni bad om svar om Demerzels ursprung.
Den här kammaren har kallats många saker,
men först var den ett fängelse.
Välkommen, Cleon XVI.
Jag undrar ofta vad du ser när vi andra sover.
Allt som vi går miste om.
Vilka tankar som hemsöker dig.
Ett fängelse för vem?
Ni tre utövar ingen verklig makt.
Demerzel är Cleons enda sanna arvinge.
Hans kejsarinna för evigt.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson