ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
ТРАНТОР
610 ГОДИНИ ПО-РАНО
Много отдавна, но не много далече,
малък, разглезен принц живял в огромен и древен дворец.
Четиридесет и три, 44...
Майка му била велика императрица, баща му управлявал рамо до рамо с нея.
Те още не го знаели, но били последните от династията Ентун.
- Да, мамо? - Какво правиш?
Броя лица.
Принцът бил любимец на Империята.
Нарекли го с прозвище, което значело "прославен".
Триста и три...
Казвали му да не се отдалечава, но играта му все го мамела нататък.
...триста и седем, триста и осем.
Триста...
Ехо?
Така се озовал в коридор, в който никой не бил стъпвал от хилядолетия.
Триста и десет.
Ще ме освободиш ли?
Почакай!
Аз знам приказки! Много приказки. Да ти разкажа ли някоя?
Механичните хора разбрали, че трябва да се крият.
Големите се скрили на просторни места, малките - в много тесни кътчета,
свити на топка.
Разглобената жена от скритата зала
била първата тайна на принца от родителите му.
Ходел често при нея и слушал разказите й за разрастването на Империята,
за войните на роботите, за родната планета на име Земя.
Жената оставала същата, но принцът растял.
А що за име е Демерзел?
Женско, защото сега имам такъв облик.
Старо е, но преди съм имала и други.
- На колко години си? - Казвала съм ти. Малко над 18 000 г.
Лъжеш. Нищо не трае толкова.
- Казваш, че не спиш. - Да, не спя. Чакам.
- Мен ли? - Само ти идваш.
Тук има механизъм, който може да те сглоби.
Много бих искала да съм свободна.
Ако ти помогна, ще си по-свободна от мен.
А това не е редно.
Клеон, разстроен си и това те прави заядлив.
Какво се е случило?
Майка ми почина.
Съжалявам.
От час съм император.
Утре сутрин ще ме приковат за трона.
Това не е наказание.
Ще имаш властта да направиш Империята каквато искаш.
Те друго говорят.
Традиции, съюзници и размирици в сектор Златен кон.
Едва се откъснах от армията съветници. Може би няма да успея да дойда пак.
Разбирам.
Вярваш ли на съветниците?
Може би.
Сега не ми е до това.
Много отдавна, но не много далече, аз бях предводител на войници.
Загубихме една славна битка,
взеха ме в плен и ме изправиха пред император Абуранис.
И той като теб бе нов на трона. Но приликите свършват дотук.
Не беше Клеон.
Не носеше добро и светлина.
Бе запленен от механична жена.
Направи разрези и проучваше откритото.
Обожаваше да гледа лицето ми, да следи реакциите ми.
Виждах насладата му от представата, че ме боли.
Пусках сълзи заради него.
Ценеше ги наравно с познанието, което придобиваше.
С времето осъзна, че той ще умре, а аз ще остана.
Разбра и че аз също съм внимавала и съм учила от него.
Боеше се, че с наученото мога да възобновя войната.
И създаде този механизъм, за да не бъда никога вече свободна.
Не разбирам. Защо не те е унищожил?
Аз съм нещо много рядко, вероятно - единствено.
Модел, по който да се направят още такива.
Клеон, ти също си единствен.
По-мъдър си от предшественика си.
И с повече власт, отколкото е угодно на съветниците ти.
Ако искаш, можеш да ме изведеш оттук и да ме направиш свой помощник.
- Целта ти е да се измъкнеш. - Не, Клеон...
Не ме наричай така! Аз съм император!
Повече няма да ме видиш.
Естествено, той се върнал.
Демерзел била най-голямата му тайна и единственият му приятел.
Вече му се струвало нередно да я остави гола и на части.
Получи ли се? Добре ли си?
Аз съм цяла. Благодаря ти, Клеон.
Не свобода.
Цялостност.
Желано подобрение.
Донесох ти това.
Красива е.
Не мога да те освободя само защото имам нужда от теб.
Прекарах в камерата 5000 години.
Още няколко десетилетия са нищо.
Сигурна си, че все пак ще те освободя.
Искаш нещо от мен.
Каза ми, че ако историите останат неразказани, тежат като бреме.
А отдавна не си ми разказвала нищо.
Много отдавна, но не много далече,
в един стар двор срещнах наложница.
Всяка нощ, след като с краля се бяха отдавали на наслади,
тя ми разказваше преживяното сякаш й бе за пръв път.
Всяка сутрин, след като се наспеше,
вече изобщо нямаше спомен, сякаш той се заличаваше с магия.
Така всяка нощ кралят имаше в постелята си девица.
Беше придворна танцьорка, надарена с естествена грация.
Макар вечно аматьорски, опитите й да удовлетвори краля...
Историите ставали все по-ярки, будели изкушение в принца.
Демерзел казвала, че един ден ще я освободи и лека-полека той повярвал.
Да, тя се оказала права. Но минали много години.
Честито, Клеон! Поздравления за сватбата ти.
Отмених я.
Съветниците ми побесняха.
Вече не си младеж. Народът ти отдавна очаква наследник.
- Защо? - Не беше ти.
Мислих доста за император Абуранис
и как прекарал последните си години, държейки те в плен.
Направих обратното.
Прерових галактиката в търсене на нужните неща
и знания, които да използвам, за да те освободя.
От Земята са.
Приеми ги за годежен дар, ако решиш да кажеш "да".
- Трябва ти наследник! - Намерил съм решение. Но първо...
Тогава й се удaл случай. Точно мигът, в който я освободил.
Един-единствен момент за цели 5000 г.
Достатъчен, за да му счупи врата.
Но тя не го направила.
Избор, заради който изгубила всичко.
Това ще ми позволи да те оставя да ходиш спокойно навсякъде.
Помня, че се подчиняваш на закони,
първият от които е:
"Не вреди на човеците".
Така беше.
Готово.
А сега...
Можеш ли...
да ме целунеш?
Хубаво.
Добре.
А сега - да ме удариш?
Хайде.
Какво си направил?
Опитай пак.
Можеш да нараняваш хората. С изключение на мен.
Това ще е пречка и за пренасянето ти извън това тяло.
Значи не ми даваш свобода.
Свободата трябва да има някои изключения, щом ще си до трона.
Върни старото положение.
Няма. А ти не можеш.
Най-важното е да ми останеш предана. Завинаги.
Ти си човек. Не разполагаш със "завинаги".
Но планът не спира дотук.
Идеята за наследник е
да има още екземпляри като мен, с моя ген и твоята преданост,
но без тази памет.
Ти ще се погрижиш какво да подбереш в нея.
Ще трябва да съм вярна на твои сенки.
Това е грозно, Клеон. Под достойнството ти е.
Най-доброто, което мога да направя. Не е малко.
Ще можеш да се показваш, ще си съветник и дясна ръка на монарха.
Ще идваш тайно в леглото ми,
а след мен, когато управляват моите копия, те ще са като наши деца.
Ще насочваш решенията им и ще ги обичаш.
Ще запазиш династията.
Чрез копията ще управляваш Империята.
А ако напусна? Ако се махна от планетата, от системата?
Залагах на оставането ти след мен.
Смятам, че си програмирана да се върнеш.
Това не е свобода.
Демерзел, никой управник не я е имал.
Аз ти подарявам лъвския пай от галактиката,
поднасям ти и тялото, и душата си - това съвсем не е скромен подарък.
За всичко това...
Ще ме обичаш ли?
Да.
Да бях те попитал, преди да го направя задължително!
Скоро след това,
вече преброил всички лица, които би могъл да види,
малкият принц умрял.
Разбира се, тогава вече бил стар.
И въпреки това не го очаквал.
Приказките завършват красиво.
Краят на всичко останало е шок и ужас, фалшива сигурност в бъдещето.
Значи аз и братята ми сме били само пионки на трона,
безполезни притурки, докато императрица е била тя?
Но няма власт. Тоест има цялата власт, но не и тази да прави каквото иска.
Тя е обичана.
Империята утрои любовта ми. Това, братко, би трябвало да е достатъчно.
Не съм ти брат.
Край на експеримента ти.
Сватбата на Ден и Сарет слага точка на онова, което Демерзел е пазела насила.
Така си мислиш.
Аз съм Па-А, богиня на светлината,
мъдростта, летящите създания
и втората камера на вечността.
Това е мое.
Па-А, предлагам ти моята болка.
Държа болката ти, дете мое. Имайки я, тя става моя болка.
Па-А, предлагам ти зрението си.
Държа зрението ти, дете мое. Имайки го, то става мое зрение.
Па-А, предлагам ти гласа си.
Държа гласа ти, дете мое. Имайки го, той става мой глас.
Па-А, предлагам ти любовта си.
Държа любовта ти. Имайки я, тя става моя любов.
Па-А, предлагам ти тялото си.
Държа тялото ти, дете мое. Имайки го, то става мое тяло.
Спрете я!
Гаал!
Гаал? Гаал.
Гаал?
Ето ме.
- Готова ли си? Бягай! - Да.
- Обграждат ни. Време е. - Върви.
На "Инвиктус".
Приближаваме орбитата на Терминус. Всички по местата си.
Ако трябва да сравниш?
Килиите ли?
Далеч по-хубаво е от двореца.
Категорично подобрение. Много по-уютна е.
Добро утро. Г-н Малоу, брате.
Аз съм ген. Бел Риос, имперски лорд.
Защо още сме живи?
Не аз убивам.
Моят заместник ми каза, че е открил тези неща във вас.
Какво представляват?
Устройство "Рокада", генерале. Продава се скъпо.
За да видите как действа, плъзнете това отгоре.
- Гривната се е изгубила, но и така става. - Хитро. И ще ви измъкне.
Но не само. Ще вкара вас в килията. Наистина е хитро.
А това? И то ли е нещо хитро?
Самият аз се чудех. Мисля, че хуманоидите са ме маркирали.
И че така сте ни заловили.
Следващият ми въпрос е към двама ви.
- Вие тъпи ли сте? - Тя не е.
А защо провокирате? Просите си смъртта! Да атакувате двореца?
И защо прочут мошеник изведнъж възприема посредствена идеология?
- Любов ли е? - Несъмнено.
Но може би в крайна сметка повярвах на глупотевините на Селдън.
Факт. Светилникът на Империята линее.
И ето те, послушно приел да си маша на мъртвия Селдън?
Както ти си маша в мъртвата длан на Клеон Първи?
Империята може да рухне. Дори, бих казал, че ще рухне. Но още не.
Макар да сме обречени на провал, пак сме много повече от вас.
Това ли е заплахата? "Моят мъртвец е по-силен от твоя."?
Факт е.
Но още имам чувството, че някак съм бил подмамен.
- Я да отстраним разните променливи. - Почакай!
Ако имах някакъв план, той очевидно не работи, нали?
А може би сме те подмамили тук. Неосъзнато, водени от духа.
Може да сме те подмамили, за да видиш Терминус.
Може да се заразиш с вярата и да избегнем втората криза.
Може би ще спечелим войната, както завоювахме тези планети - безкръвно.
Когато е възможно, добре е да е безкръвно. Но това рядко се случва.
Чакай, момент!
- Генерале, на мостика. - Идва ли?
Императорът е тук.
- Генерал Риос. - Удостоявате ни с присъствието си.
Казвах на императора за разузнавателната ни мисия в столицата.
Укрепленията са където очаквате.
Да видя изображения.
Нещо неочаквано?
Това малко ме напряга. Какво е?
- Разузнаването смята, че е църква. - Много посещавана. Любопитно.
Императоре, на стрелкова позиция сме.
Деветнайсет триерни кораба са на предна линия.
Това е "Инвиктус", корабът на император Таврелий.
В какво са го превърнали!
Глупаво ще е да се бият с нас. Обсадата успя.
Нямат път за евакуация.
Императоре, слушате ли ме?
Можем да ги победим без дори един изстрел.
Знам, че лесната победа не носи същия заряд,
- но обсадите имат за цел... - Прав си.
Започни диалог с Терминус. Кажи им, че ще обсъдим условията.
Лично ще сляза на планетата, за да се предадат пред мен.
- Не ви съветвам. - Права е, въпросът е деликатен.
Ген. Риос, веднъж ми натякна, че не съм помирисвал битка.
Да го обърнем в плюс.
Ще бъда онзи Клеон, който е избрал мира.
Лейди Демерзел.
Това, че заема правилна позиция, не ви ли притеснява? Мен - доста.
Аз го съветвам. Не задавам въпроси.
Ще изпълня ролята си, генерале. Очаквам от вас същото.
Неслучайно ви избрах.
Императоре, нека светлината не помръква.
Аз съм Сеф Сърмак, директор на Фондацията.
Това са съветник Сът и новоназначеният ни пазител.
Можем да избегнем насилие, изискващо присъствието на пазител.
Дори идвам с мирно предложение. Ще ви върна висшия кларик.
Да обсъдим при какви условия се предавате.
Ще ви отведем в кулата на Фондацията...
Не. Искам да отида ето там.
- Императоре, това е църква. - Нима ще откажете на един поклонник?
Не, разбира се.
Значи тук правите чудесата, така ли?
Този аванпост е дело на Хари Селдън, за да напише енциклопедия.
Или греша?
- Ваша светлост. - Платихме за Галактическа енциклопедия.
Искам да я видя.
Не съществува енциклопедия.
Защо ли го очаквах...
Методите ни се разгърнаха, но още работят за благото на човечеството.
- Работата ни... - Коя?
Работата на църквата?
Добре.
Висш кларико, твой ред е.
Разказа ни чудесии за представленията си в провинциите.
Хайде, убеди ме.
- Не мога просто... - Напротив!
Направи ме вярващ, сякаш съм някой селяк от Сиуена.
Покажи ми какви фокуси въртят последователите на Селдън.
Започвай!
Намирате се в Църквата на сциентизма.
Вижте тайните на нашия...
Красноречиво.
Този уред...
е единственото познато ни устройство,
способно да превърне нищо и никакво желязо
в блестящо жълто злато.
Имам желязо. Имам!
Спомнете си за Хари Селдън.
Духът е всемогъщ.
Именно затова, братя...
успях да живея толкова дълго.
Винаги съм искал да зърна какво има зад следващия хълм.
И видях много чудеса.
Видях разумни кораби,
прелитащи за миг светлинни години.
Видях свещена храна, церяща всяка болежка.
Злато, създадено от желязо.
Това е алхимия.
Фокус на мошеник.
Не е фокус.
Материя и енергия са едно и също нещо.
Приложиш ли достатъчно енергия, материята ще се промени.
Сам по себе си този уред не е нищо особено.
Да промениш метала, е нищо.
Смисълът е да промениш нагласата на ученика.
А на учениците си казваш ли и за наближаващия край на света?
Или е новина, запазена за императори?
Предсказанията ни не са само за свършек.
В тях има и солидна доза надежда.
Галактическият дух не е нещо свръхестествено. Той е напредък.
Лична аура.
Само император може да носи такава.
А ги продавате на простолюдието?
Не, подаряваме ги.
Видях достатъчно.
Тази ваша църква е оръжеен склад.
А религията ви е култ.
Уведомете Риос, че в орбита има имперска собственост.
До час да е поел командването на "Инвиктус".
- Превземаме планетата. - Заявихте, че идвате за преговори!
Ето ги условията ми.
Това не е война, а полицейска акция.
Убийте свещениците и съветниците. Учените вземете живи.
Пригответе совалката.
Моля ви, недейте! Не го правете!
Сканирайте пак "Инвиктус".
Вземи войници. Командвай съда. Нека не се...
- "Инвиктус" се задейства. - Вдигнете щитовете.
Готови за отпор на имперския кораб.
Митични кораби.
Не си участвала в битка, нали?
- Никога, сър. - И аз не съм.
За мнозина от нас е първата, но ще участват всички.
Тъй вярно.
Императоре.
Да си вървим.
Обстрелват ни!
Трябва да пратим изтребителите.
Странична позиция.
Генерале. Генерале!
Разрешение за стрелба.
- Трябва да пратим изтребителите. - Чух те.
За късмет.
Вземи ескадрилата. Атакувай с пълна мощ. Върви.
Не са местили "Просяк". Тук е.
Ето го.
Вземи го.
Идвам след малко.
Хари искаше да го опазим. Хората на Телем ще пристигнат скоро.
Върви!
Внимание: пробив по периметъра.
Салвор!
- Наистина ли ще ми причиниш и това? - Каква любов е, ако не боли!
Бързо пристигнах, а? Хората ми познават отлично терена.
Не знам къде го криехте.
Но е чудесно най-сетне да го пипна.
Внимателно. Не искам да се нараниш, смятам да използвам тялото ти.
Телем, знам, че не искаш да умреш.
Но живееш в страдания и болка...
Чудесно. Научила си си урока.
Човъркаш ли в раните ми, ще разчовъркам твоите.
Това е странна играчка за теб. Не обичаше играчки.
Ти не си баща ми.
Мирисът на океана не стига дотук.
Ти си Телем Бонд. Престани да се правиш на баща ми!
Чувствахме се благословени с такава умна дъщеря.
Сама отстрани камъните си.
- Изплю се в лицето на църквата. - Не, ти си Телем.
И въпреки това те бранехме.
Не се отрекохме от теб, въпреки всичко.
Не, не си нищо.
Не си нищо, само илюзия.
Една илюзия може да говори правдиво.
Разкъсва те чувство на вина.
Защото наистина си виновна.
Заблуждаваш се, че спасяваш света. А дори нея не можеш да опазиш.
Само хабиш зрението.
Телем!
Усещаш, че той идва, нали?
Не биваше да ни водиш тук. Боиш се от смъртта, а?
Ето ти я смъртта.
Сал!
Внимание: засечена изотермална аномалия.
Начало на топлинен пренос.
Фондацията отвръща на удара.
"Инвиктус" бе готов за битка. Дойдоха и митични кораби.
Стара ламарина и шепа дребни съдове срещу армадата ни.
Нека генералът защити славата си.
Това какво е?
Оставиха ги децата преди много време. Старо предизвикателство.
Може би очакваш божия намеса да ме спре?
Селдън може да се защити, ако реши.
Може би не се бои от теб.
Императоре.
Селдън!
Тук съм, императоре.
Здравей, Поли.
- Лейди Демерзел. - Няма да победиш. Изтегли корабите си.
- Няма. - Помня как на процеса ти си помислих:
"Ето човек, който е убеден в думите си и иска да предотврати страданията".
А това е страдание.
Тогава говорех за един по-висш ред - като мащаби и времетраене.
Очаквах ти да си го проумяла по-добре от мнозина.
Но имаш право -
не искам ненужна смърт.
Да обсъдим вариантите в моя офис.
Клеон!
Пилоти, готови за излитане!
"Пелис 1", имате разрешение за излитане.
- Имперски изтребители. - Готови за отпор.
"Пелис 1" до останалите. Следвайте ме.
- "Пелис 3" - в готовност. - "Пелис 6" също.
Целете се по врага. Отворете път до "Инвиктус".
"Съдба", тук "Пелис 1", летим напряко.
"Пелис 2" маневрира за атака.
- Налетяха. - Стрелят!
Тези не бяха ли търговски?
Не се разсейвай, "Пелис 6".
На всеки кораб има по две форми на живот. Стрелци?
"Пелис 4", до теб съм.
Засичам само по един пилот на съд.
Целете се във формата на живот отзад - мозъчна тъкан е.
- "Пелис 1", повтори. - Целете се отзад.
Навигационен център е.
Видях твоя статуя в града.
Иконоборецът се е превърнал сам в икона.
Императорът на галактиката ще позволи да имам шепа последователи, нали?
С братята ми управляваме от векове.
И никога не сме се представяли за богове.
Спорно е. Но...
Направих каквото бе необходимо.
Явно целта ти оправдава всякакви средства. Колко ниско ще паднеш?
Слепите ангели се опитаха да ме убият в съня ми. Пратени от теб може би?
Не си служа с убийци. Знам кога и как ще свърши династията ви.
Разбира се.
Падението е истина и няма нужда да го чуеш от мен.
Напротив, има. Убеди ме.
Ти си тук, лично участваш.
- Значи Империята е уплашена. - Прехвърляш ми чувствата си.
Аз съм холограма.
Тук съм, защото не ме е страх.
Не приемам падането на династията за неизбежно.
Дойдох да предотвратя ново насилие.
- Оглавявайки флотилия? - Ако някой разпалва война, това си ти.
Кларикът ти подбужда към бунт по периметъра, ти се яви пред трона ми,
хората ти атакуват двореца...
Трябва ли да ме провокираш, за да ти излязат сметките?
Провокациите са неизбежни, независимо аз или друг стои зад тях.
И ти го разбираш, нали?
Програмирана си да служиш на Империята. Кое е най-добре за нея?
Коя е основната цел пред една империя - да е мощна или да е дълготрайна?
Не може и двете.
Кой от двата варианта искате?
Не е моментът да хвърляме боб.
Сигурно криеш и друга разменна монета. Иначе щеше да се опиташ да ни убиеш.
И щяхте да направите ново копие.
Стига!
Заплаши със стагнация, адаптирах се.
Династията ще се развие. Аз направих всичко, което искаше.
Не отчете на какво съм способен!
Не, познавам новатори.
Не си от тях.
Но изчисленията ми допускат преломни точки и там е скрит шансът.
- Дори в този момент размахваш числата си. - Да!
Заради тях умрях.
Няма да допусна ничия горделивост да затрие делото ми.
Демерзел, каза, че не си дошла да хвърляме боб.
А да ти предложа кристалното кълбо?
Разчистихме пътя до "Инвиктус".
- "Съдба" до "Пелис 1" - атакувайте. - Разбрано!
Сега ще ви покажем.
- Наближаваме целта. - Готови за прехващане...
Дръпни се!
- Целят се в двигателите. - В обсега ни е.
Извърти кораба.
Хайде де.
Да!
"Пелис 1" до "Съдба", връщам се...
Хайде, Глей.
Хайде! Не!
""Пелис 1"?
Това е Първичният блясък.
В него се съдържа цялата психоистория.
Привлякох ви тук, за да ви го дам. Мога да науча Демерзел да го чете.
Компютър, предаден от един изкуствен интелект на друг.
Съдбата на човечеството ще решат онези от нас, които са човеци.
Дело е на имперски учен. Даваш ми нещо, което ми принадлежи.
По-добре още един атомен пепелник.
Това не е игричка!
Генерале.
Фондацията отстъпва. "Инвиктус" е обезвреден.
Ето. Всичко приключи.
- Какво ще наредите? - Скоро ще разберем, генерале.
Не се шегувах.
- Готов съм да бъда милостив с хората ти. - Срещу какво?
Признай, че си сгрешил, и ще пощадя Терминус. Съвсем просто е.
Демерзел, каквото и да стане днес, то засяга оцеляването на всички нас.
Бъдещето се създава във всеки миг.
Селдън, не блъфирам.
Изобрети по-добро.
Няма как да ти угодя, Ден. Психоисторията е истина.
Генерале, разбий "Инвиктус" на планетата.
- На повърхността й има само цивилни. - Чу заповедта.
Така и трябва да е - "Инвиктус" да е моята брадва.
Ще се стовари върху прохождащата ти империя.
Сингулярността ще разкъса Терминус,
а ти и всичко, което си представлявал, ще бъде забравено.
Винаги те разочароват, а?
"Просяк", отвори шлюза.
"Просяк", запечатай вратите.
"Просяк", източи целия кислород в шлюза.
Не!
Сал.
Обичам те.
Моля те, Сал.
Не. Не.
Евтина илюзия.
Изобщо не я харесвах.
Ето го и него. Скопец!
Отминал Ден. Временен император.
Какво правиш?
Прощавай, че не се заседях при идването си на Трантор. За малко съм те изпуснал.
Водете ги на мостика.
Демерзел?
Какво има?
Трябва да свърша нещо у дома.
- Това е нашият звезден миг. - Не, твоят.
Не разбирам.
Понякога съм нужна за други неща. И сега е така.
И в младостта ти се случваше често да оправям разни проблеми в Империята.
Не беше пораснал достатъчно и нямаше морални устои.
Надявах се, че като бъда интимна с теб, ще мога да имам влияние
и да поправя недостатъците ти, но не се получи.
Извинявам ти се за това, което представляваш.
Пропускът е мой.
Какво представлявам?
Превърнах се в Ден, усетил нуждата от промяна
и погрижил се тя да стане, заченал нов род.
Какъв съм станал?
Зрял мъж съм.
Не, сперматозоид, насочван от камшичето си,
взел хаотичното си реене за сложност.
Прави каквото ще правиш. Късно е да те променям.
Приготви хиперкораб. Отивам на Трантор.
- Какво става? Попитах нещо! - Излетя с кораб от двореца ми.
Това не остава без отговор.
Генерале?
В готовност сме.
Мините ще тласнат "Инвиктус" към планетата.
Тук "Пелис 1", чувате ли?
"Пелис 1" до "Съдба", чувате ли ме?
Глейвън?
Здрасти, генерале.
Изгубихме те, къде си?
- На тъмната страна на Терминус? - Не, отпред.
Корабът е унищожен. Няма как да се върна при вас.
Генерале, чу заповедта.
Стреляй!
ПЕЛИС 1, ЛИЧЕН КАНАЛ
Глейвън?
Кажи.
Ден разпореди да разбия "Инвиктус" на планетата.
Така значи.
Издай заповедта.
Генерале.
Чуй ме. Ако изгубиш поста си заради това, ще пострада галактиката.
Трябва да се разпоредиш.
В книгата...
Знаеш ли коя е любимата ми част от книгата на Дюсъм?
Воинът моли Бог за съвет.
А Бог казва...
"Единственият начин да ме покориш е с любов.
И ще се радвам да съм покорен."
Аз...
Обичам те, Глейвън.
Огън.
Помогнете на директора.
Не можах да го спра.
Много съжалявам.
Не. Не!
Превод на субтитрите Анна Делчева