BASERT PÅ ROMANENE AV ISAAC ASIMOV
Skyggemesters lyddemper.
Får du meg forfulgt?
Jeg holder alltid øye med det som interesserer meg.
Og jeg skal ikke spørre om hvordan denne kom i din besittelse.
Men jeg vil vite hvordan du oppdaget tjenergangene.
Tjenernes bakveier har ikke forandret seg siden jeg var ved Gossamer Court.
Kjennskap til bakveiene er en statshemmelighet.
Du husker dem ikke.
Jeg sjekket utviskingen din før de sendte deg hjem.
Cloud Dominion har utviklet evnen til å gjenopprette minner.
Jeg har alle minnene mine fra tiden her. Alle sammen.
Jeg har hele tiden trodd at vi stolte på hverandre.
Nei. Du trodde jeg stolte på deg.
Hvorfor skulle jeg bare gi deg statshemmeligheter?
For å imponere deg?
At du vet om passasjene gjør deg til en mistenkt
for attentatforsøket mot broren min.
Neppe. Ekteskapet er en fordel for Dominion.
Jeg ville ikke satt det i fare.
Da gjenstår spørsmålet: Hva gjør du i Demerzels kvarterer?
Lady Demerzel har gjort det klart at hun er en trussel mot dronningen.
Nei.
Nei. Demerzel er det nærmeste Imperium har hatt til en familie.
Hvor kom hun fra, Dusk?
Hun kommer alltid til å være her, som hun alltid har vært.
Tiden for tvetydigheter er over, gamle venn.
Demerzel er en robot.
Den siste overlevende roboten i galaksen, og likevel er hun Imperiums tjener.
Hva er hennes virkelige hensikt?
Hun vil alltid være her, som hun alltid har vært.
Ja, det sa du nettopp.
Har noen plantet de ordene i hodet ditt, Dusk?
Kan du høre deg selv?
Du er like programmert som Demerzel er.
Hun vil alltid være her, som hun alltid har vært.
Hun vil alltid være her,
som hun alltid har vært. Hun vil...
Jeg har sett det før.
Designet på verktøyskrinet hennes. Åtte planeter.
Robotene og menneskene levde så lenge side om side i perfekt harmoni.
Men når jeg ser tilbake, virker det som skjedde nesten uunngåelig.
Menneskene var onde mot dem.
Og til slutt var de mer menneskelige enn vi kunne ant.
Robotene begynte å forstå sin plass, og...
Se på den delen. De er så gripende gjengitt. Linjene...
Alt de ønsket, var anerkjennelse som enkeltpersoner.
Da det ble nektet, vendte de seg til drap.
Keiser Benefoss ble slaktet av en robot.
Robotikkens første lov ble brutt, noe som ikke skulle vært mulig.
Men det lovbruddet, det første i sitt slag, startet krigene.
Roboter mot roboter.
Roboter mot mennesker.
Vi vant til slutt, og robotene ble utryddet.
Alle bortsett fra deres.
Hun kommer til å være her, som hun alltid har vært.
- Hvorfor denne frasen igjen og igjen? - Jeg vet ikke. Jeg vet ikke.
Hver gang jeg prøver å huske, er det ingenting.
Hvis du ikke husker hvordan din mest betrodde rådgiver kom til deg,
hva annet mangler?
Dominion kan gjenopprette minner. Selv dine.
Vær så snill. La meg fjerne bomullsteppet fra tankene dine.
Så rart.
Det er ingen bevegelse.
Kroma aktiveres av betrakteres nærhet, så fra der vi står...
- Skulle det beveget seg. - Imperium. Du er ønsket til henrettelsen.
Seldons lille karmosinrøde utsending. Fra Stiftelsen.
Day får hele begivenheten bredstrålet over galaksen.
Hvor er Salvor?
På et trygt sted.
Hun oppdaget at jeg drepte Hari.
Vær så snill, ikke spill uskyldig. Jeg vil heller ha alt på bordet.
Du har visst at Hari var død helt siden det skjedde.
Du kjente ham drukne, ikke sant?
Jeg kjente vannet fylle mine egne lunger.
Jeg kjente alt.
Hvorfor? Hvorfor gjorde du det?
Jeg beklager, Gaal.
Men tenk over det, for helvete.
Det at du kan kjenne lidelse på avstand,
viser hvor formidabel du er.
Og du skjulte sannheten, ikke bare for Salvor, men for meg.
Hari var ballast du måtte slippe, og jeg trodde du ville det for Salvors skyld.
Men jeg så at du brydde deg om ham,
og jeg har en tiltagende tidslinje, så jeg gjorde det vanskelige.
Jeg vil snakke med Salvor. Nå.
Det er ikke mulig.
Hvorfor ikke?
Fordi du egentlig ikke er her.
Salvor. Kan du høre meg?
Salvor, kan du høre meg? Salvor.
Det kan hun ikke.
Hva er dette? Hvorfor er jeg her inne?
Ser du platene over deg?
Det er sendere som er innstilt på å nøytralisere ditt psykiske toneleie.
Hvis du tilbringer nok tid her, vil de siste forsvarsverkene dine falle.
Jeg kjenner hvor hardt du arbeider for å holde meg ute.
Det er noe du virkelig ikke vil at jeg skal se.
- Fordi det er mitt. - Det varer ikke lenge, barn.
Tiden er inne.
Start det.
Cleon! Cleon! Cleon!
Mange av dere kan ikke huske Hari Seldon, den aspirerende revolusjonære.
For mer enn hundre år siden forviste Imperium av ren menneskekjærlighet
Seldon og tilhengerne hans til Terminus.
Og hvordan mottok de gaven vår?
Med takknemlighet? Som jeg skulle ønske det.
Seldons landflyktige har inngått allianse med Anacreon og Thespis,
de samme terroristene som har drept
100 millioner av Trantors borgere.
Og nå våger de å sende sine utsendinger hit.
Villige sendebud for Seldons uforskammethet.
Imperium vil alltid være menneskekjærlig, mine venner.
Men ikke ta menneskekjærlighet for å være svakhet.
Typhons krage.
Den er en relikvie fra mine forfedre. Elegant i design.
Effektiv som straff.
I dette øyeblikk danner den keiserlige flåte en blokade rundt Terminus.
Seldons fanatikere vil snart forstå at de ikke har noe fristed der
eller noe annet sted i Imperiet.
På denne dag, den dagen da Stjernebroterroristene ble hengt,
sender vi to til for å møte sin skjebne.
Poly Verisof, yppersteprest i Seldons kirke.
Og Constant, en ordinert datter av de som fornærmet oss.
Hvem skal dø først?
Ypperstepresten eller jenta?
Kanskje vi skal la vår framtidige keiserinne velge.
Dronning Sareth?
Ikke?
La oss ikke forlenge den stakkars jentas lidelser.
Constant, jeg er lei for det.
Jeg trodde ikke det skulle ende sånn.
I den galaktiske ånds navn overgir jeg meg,
en hellig broder av Stiftelsen, til dens vilje.
- La mine øyne... - Er det en bønn?
...som er Åndens øyne...
Er en gud som leder mordere virkelig en gud?
La mine øyne, som er Åndens øyne, se bare mot framtiden,
som Ånden har helliggjort.
La mitt hjerte, som er Åndens hjerte,
la sine ydmyke hjerteslag forenes med Åndens store rytme.
Led meg gjennom mørket, og sammen skal vi forkorte mørket.
- Led meg gjennom mørket. - Led meg gjennom mørket.
Led meg gjennom mørket.
- Led meg gjennom mørket. - Led meg gjennom mørket.
Led meg gjennom mørket.
- Led meg gjennom mørket. - Led meg gjennom mørket.
Led meg gjennom mørket. Led meg gjennom mørket.
- Imperium! - Hva?
Var det et hviske-skip?
Ja, beklager, folkens. Halshuggingen er avlyst.
Hober Mallow. Idioten har erklært krig på våre vegne.
Jeg visste at det var ham. Selv før jeg så ansiktet hans, visste jeg det.
Han er der borte.
Constant!
Kan noen se ham? Hvor ble han av?
Sareth!
Sareth.
Målet borte.
Slipp meg opp.
Auraen din ble skadet av skipets gravitasjonspuls.
Flytt deg!
- Constant! Hvor er Poly? - Jeg vet ikke.
Dra! Kom dere vekk!
Flink jente, Beki! Kom igjen.
Beki!
Kom igjen.
Stopp dem!
Det er to brytere. Jeg vet ikke hvilken som gjør hva.
Du må bare velge en. Lukk øynene,
og hvis du hører noe falle, skal du vite hvor takknemlig jeg er.
- For at jeg drepte deg? - For at du reddet meg.
OK,
Hvordan fant du oss?
Tuller du? Hele galaksen vet hvor dere er.
Fare. Fiendtlig skip påvist.
OK. Vi må springe.
Jeg tror jeg fant den revolusjonære du lette etter.
- Synes du fortsatt det skulle vært oss? - Skipet vårt ville ikke fått plass der.
Men Mallow beviste én ting. Imperium kan rammes.
Vi er trygge her.
Du snakker om trygghet mens palasset vårt fortsatt brenner.
Og når skal disse jævla nanobotene begynne å virke?
- Det vil de. - Day!
Verden følger med. Vi må handle raskt og bestemt.
Du pleide å le av meg, broder Dusk. Du sa at Seldon var en spøkelseshistorie.
En barnefantasi.
Hva?
Vil du ha en unnskyldning? Dette er en krigshandling!
Vi må svare med samme mynt.
Krig? Hvilken krig?
Hvis det blir vold, knuser vi dem fullstendig.
Nei. Jeg tror heller jeg vil snakke med dem.
- Hva? - Jeg drar til Terminus.
Du bør bli her så folk ser at ingenting er forandret.
Og følge min brors eksempel? Nei.
Jeg frykter ikke forandring. De hviske-skipene tilhører oss.
Planeten tilhører oss. Jeg drar!
Det er en barnefantasi.
- Ikke vær dum! - Day har uttalt seg.
Og du har rett. Riket har lekket blod og stjerner altfor lenge.
Det er på tide at store hender forbinder såret.
- Bryllupet vårt. - Det kan vente.
Jeg drar. Og jeg vil se Seldons spøkelse i øynene.
Og jeg skal kreve tilbake det som er vårt.
Du vil få en planet i bryllupsgave.
Broder Dawn, Trantor er din til jeg er tilbake.
Hold henne trygg.
Det skal jeg.
Gjør klar skipet mitt. Bring meg ypperstepresten. Han blir med.
Og forbered Rubicon.
Ja, Imperium.
- Cleonene er i splittelse. - Og jeg stiller meg i sprekkene.
Jeg vet hva jeg gjør.
Gjør du det? Revansjplaner har sjelden romantikk i seg.
Jeg vet at du hadde et stevnemøte med Dawn ved varmeavlederne.
Jeg vinner tilliten hans. Vender ham mot dem.
Du ligger med ham. Eller vil snart gjøre det.
Du ligger med Dusk alt.
- Du elsker ham. - Du elsker Dusk!
Det spiller ingen rolle. Jeg er ikke forlovet med keiseren.
- Hva vil han gjøre når han finner det ut? - Jeg bryr meg ikke!
Det er din plikt å bry deg.
Vi er langt fra Cloud Dominion, men du må tenke på den.
Tenk på folket ditt. Tenk på det kjære hjemmet vårt.
Imperium lar ikke den minste krenkelse gå ustraffet.
Du har lidd fryktelige tap.
Men det er så mye mer å miste.
Så snart du er gift, kan du kvitte deg med Day.
Både hustru og enke kalles keiserinne.
Men foreløpig må du tøyle følelsene dine.
Rue, jeg hører deg.
Og jeg verdsetter deg.
Men jeg er dronningen din, og jeg tar valgene.
Ja, Deres Nåde.
Din vilje er min.
Er det sånn Tellem dreper meg?
Seende dreper ikke seende.
Jeg håper det betyr at Gaal har det bra.
De gjør henne klar til bordet.
Hvilket bord?
Jeg burde ikke si det, men det er en stor ære.
Det høres ikke bra ut. Jeg...
Det er noe veldig galt her inne.
Det er dem. De sletter toneleiet ditt.
Så jeg er i et mentalt fengsel, ikke bare et fysisk et.
Hvordan fungerer de? Hva betyr tallene?
Jeg snakker ikke tall.
Ikke jeg heller.
- Jeg skulle ønske Hari var her. - Jeg beklager det som skjedde med ham.
Han var utilstrekkelig, men jeg vet at du likte ham likevel.
Han var ikke utilstrekkelig, Josiah.
Han var enestående. Og han ville skjønt nøyaktig hvordan de tingene...
De er ute etter Radianten.
Den er på Beggar.
Den ser ikke ut som før. Finn den, beskytt den. Beskytt Gaal. Hun trenger deg.
Josiah, hvor er det bordet de tar med Gaal til?
I slottet. Den veien. Men du er her inne.
Overlat det til meg.
Og prøv å glemme dette.
Den andre Seldon har noe som virker som en lik radiant.
Men sannheten er at det bare er én, og vi begge har den.
På to steder.
Å se inn i den er å se inn i hånden hans.
Vis meg Hvelvet.
Salvor Hardin?
- Hari Seldon. - Hvordan kan du være her?
Jeg er ikke her. Ikke fysisk.
Sinnet mitt snek seg på en måte inn gjennom bakdøren.
Radianten, som du tok da du forlot Terminus?
Ja, det gjorde jeg.
Sier du at den tjener som en slags kvanteportal inn i Hvelvet?
Det gir mening.
Det er et enkelt kvantesystem som eksisterer i en tilstand av superposisjon.
Hvorfor visste jeg det ikke? Det var jeg som laget den svartens greia.
- Det gjorde du ikke. - Nei. Retorisk spørsmål.
Man kan hevde at det ikke var jeg som laget den svartens greia.
Jeg er en kopi av meg selv, designet av designeren, som Radianten.
Så jeg går ut fra at jeg kan ha holdt tilbake denne kunnskapen
fra designet mitt. Men med hvilken hensikt?
Hvorfor holdt jeg tilbake informasjon før jeg døde, som kunne vært nyttig...
Jeg er ikke den eneste kopien. Er jeg det?
Var det han som fortalte deg at Radianten kunne dette?
Jeg vet ikke om jeg bør...
Jeg skal ikke vite det.
Så det er en annen meg.
Hva er hans hensikt? Jeg er her for å styrke Stiftelsen.
Hvorfor bry seg om å skape en backup som...
Det er veldig dyktig.
En andre stiftelse.
Men om den andre har informasjon jeg ikke har,
om vi behandler dette som ett stort eksperiment, som det på en måte er,
så er denne stiftelsen kontrollgruppen.
Holdt i uvitenhet. En venstre hånd uvitende om hva den høyre gjør.
Faen. Jeg er venstre hånd.
Men det forklarer ikke hva du gjør her.
- Vi trenger hjelp. - Vi?
Jeg og Gaal og...
Ikke fortell meg mer. Du forurenser matematikken.
Jeg bryr meg ikke om matematikk. Gaal er i fare.
Det er en blokade.
Det må være hundrevis av de keiserlige jævlene. Vi er skyteskiver.
Ikke om vi kjører uten lys. Spirit er bygd for å holde seg skjult.
Vi er langt nok unna til at gravitasjons- signaturen vår kanskje ikke ble oppfanget.
Tror du hun overlevde?
Profeten vil beskytte henne.
Constant er hans lojale tjener. Hun er trygg i hans hender.
Jeg trodde jeg kom hit for å be.
Jeg gjorde nok ikke det.
Jeg vet at du er der inne på det jævla kontoret ditt.
Hun dro til Trantor for deg.
Hvorfor?
Hun hadde mer å gi enn livet sitt.
- Jeg trodde ikke du ville komme ut. - Jeg syntes jeg skyldte deg såpass.
Jeg så bredstrålen fra Trantor.
- Lever hun? - Jeg vet ikke.
Mange mennesker har brukt livet på å late som om du vet alt.
Jeg satte henne på kneet med en gang hun begynte å tenke på det,
og jeg sa: "Velg enhver jobb på Terminus. Velg min.
Bare lov meg...
Bare lov meg at du ikke velger kappene."
Jeg ville ikke at hun skulle bli en av tiggermunkene dine.
En av narrene dine.
Jeg møtte datteren din bare et øyeblikk, men hun virket ikke lettlurt.
Og for hva det er verdt,
- så håper jeg hun lever. - Constant var god!
Og hun trodde på deg.
Det ville de ta hodet hennes for.
Du verdsetter historie,
men du bryr deg ikke om de som lever i den.
Jeg kan ikke gjøre rede for enkeltpersoner,
og heller ikke forutse framtiden deres.
Men jeg ser dem. Det gjør jeg.
Jeg ser dem veldig godt.
Psykohistorie er skapt av minnene deres,
valgene deres
og historiene deres. Alle som noensinne har levd, har bygd den.
Billioner av avgjørelser.
Mer.
Alle betyr noe, forstår du.
Si at hun overlever, og jeg skal tro på deg.
Hvis det var sant, ville du valgt kappene.
- Hva skal vi gjøre, doktor? - Vi gjør det vanskeligste som er.
Vi venter.
Imperium sa at du ble sendt til spacerne.
Ja. Seldon håpet jeg kunne overtale dem til å bytte side.
Ville at jeg skulle være et sverd. Han visste ikke hvor uskarp jeg er.
Beklager det med Beki.
Jeg er så lei for... at jeg ikke kunne redde Poly.
Han fikk meg til å gå inn i kirken.
Han fikk så mange andre til å omfavne Seldons syn.
Han holdt gnisten i live i over hundre år.
Men så snublet han.
Jeg så det skje, og...
...jeg kunne ikke hjelpe ham.
Jeg var en bedriten kirkens elev.
Jeg husker en preken. En lignelse.
Om hvordan livet er som å samle smykkesteiner i en pose.
Og til slutt
vil du ikke at posen skal være full, men tom fordi...
Du har gitt dem bort.
Ja.
Han ga meg alle sammen.
Nærmer oss Rubicon.
Vel, yppersteprest. Hva synes du om oppdraget ditt nå?
Jeg ville trodd at det var ukomfortabelt å bli stirret på av Imperium.
Jeg har møtt Hari Seldon. Jeg er vant til berømmelse.
Å, Seldon.
Han må ha en tiltrekning som vi ikke ser.
Hovedkarakteristikken av Den galaktiske ånds kirke er at den fungerer.
Vi pynter på den, men i bunn og grunn er det vitenskap.
Ja.
Faglig strenghet.
Som alle barna hans elsker det strenge.
Jeg sa at vi pynter på den.
Han forutser krig. Stiftelsen og Imperiet.
Dette er et krigsskip. Så han hadde rett i det.
Dette blir hans andre krise.
Jeg tror nok jeg blir den eneste som bevitner begge.
Bortsett fra Seldon, på hans måte.
Og jeg...
...på min.
Seldon hevder at han vil vinne over Imperiet mot alle forventninger.
Som steinegget som knuser skålen i den gamle fabelen.
Men forutsetter ikke spådommene hans vår uvitenhet?
Når du og jeg vet hva som er spådd, kan vi vel omgjøre det?
Jeg har tro på Stiftelsen.
Se strengheten smelte som sukkertøy.
Du skjønner, Poly...
...du tror at du bare har tatt på deg religionens pynt,
men når du har begynt å knele og be,
er det vanskelig å gå tilbake til å stå og tenke.
I den virkelige verden er det en naturlig orden.
Ingen egg er så sterke at de overlever en atombombe.
Det er et gammelt ordtak blant vokterne.
"Vold er den inkompetentes siste tilflukt."
Det er et fyndig ordtak.
Du har sikkert rett i det.
Jeg er i et fengsel...
Jeg skulle ikke vite dette. Mentalicer og telepatiske.
Men du hører på meg, og du skal hjelpe meg.
De skal til å gjøre noe grusomt mot Gaal, og jeg kan ikke hjelpe henne.
Disse platene forstyrrer meg på en måte.
Jeg håpet at du kan fortelle hvordan jeg stopper dem.
Plater.
Beskriv dem.
Nei. Vis meg dem.
Hvis du kan se meg her, så kan jeg se deg der.
Forbløffende.
Ja. De er problemet.
Vel, de leser deg.
Hjernesensorer.
De genererer bølgelengder i motsatt fase til hjernebølgene dine.
Bølgene kolliderer og eliminerer hverandre.
- Kan du hjelpe meg å slå dem av? - Jeg kan gjøre noe bedre.
Hører du den... lyden?
Det er dissonante lyder som skal holde deg ufokusert.
Vi kan sikkert justere frekvensen til å knuse stein.
OK.
- Takk, dr. Seldon. - Ingen årsak, Salvor Hardin.
Vent. Den andre krisen. Har den startet?
Alltid en vokter.
Ting henger litt i luften for øyeblikket.
Men Terminus overlever vel?
Hober Mallow.
Ifølge Gaal skal han "stikke hull på Imperiet".
- Det skulle du ikke ha fortalt. - Jeg kan ikke få deg til å bruke det.
Gjør jeg det, kan det forandre alt.
Utskudd.
La aldri moralen hindre deg i å gjøre det rette.
Lykke til, vokter.
Hvis venstre hånd ikke får legge tommelen på vekten...
...hva er da poenget med å ha en tommel?
Hober Mallow!
Hent Hober Mallow!
Jeg leter etter Locris-vinen. Det kan være en fin måte å ære Poly på.
"Ta vare på kroppen, og ånden vil følge."
Noe som Poly aldri helt omfavnet.
Så ikke Locris-vinen?
Vi er sårbare her.
Hvis vi springer, vil flåten oppdage oss.
Jeg synes vi skal gripe øyeblikket.
Og ved gripe mener du...
Sex.
- Er du imot sex? - Ikke kategorisk.
- Er du redd faren min vil dø av sjokk? - Sermak?
Nei. Det må da være et pluss.
Så ta av deg buksa.
Ja. OK.
Jeg visste ikke om kyssing eller avkledning kom først.
Men avkledning virket mer effektivt.
Ja. Det var effektivt.
Du er nervøs.
Nei.
- Skammer du deg over kroppen din? - Nei.
Er det noe som ikke fungerer?
Nei.
Helomvending er vel lov?
Day er ikke på planeten.
Jeg kan ikke tenke meg en bedre anledning til å fortsette undersøkelsene våre.
Så?
Locris-vinen nå?
Du gjettet ikke navnet mitt.
Men jeg lar det gå.
La oss love alltid å være til stede under den andres henrettelse.
Vår første date var din halshogging.
Vår andre var min.
OK. Avtale.
Og nå vinen.
Spirit Rising, overgi deg.
Du er pågrepet i Imperiets navn.
- Kan han se oss? - Ja, og høre oss.
Hober, håndleddet ditt.
Mr. Mallow, broder.
Ikke prøv på å springe. Motorene dine er frakoblet.
Vi skal dokke, og vi lover å gjøre det komfortabelt om bord.
Du lette etter svar. Jeg tror vi kan finne dem her.
Noen plasserte et skjult budskap i en aberrasjon.
Men ny kroma aktiverer gammel,
og bare en gammel mester gjenkjenner det.
Noen mener at man blir mindre verd med alderen,
men det er fordeler ved et helt liv med erfaringer.
Hvor er vi?
- Du kom. - Selvsagt.
Det jeg sa i tronsalen for å støtte Day,
det var spill.
Det vet du vel?
- Så lenge han tror at han eier meg. - Det gjør han ikke.
Jeg har tenkt på forslaget ditt. Det er alt jeg tenker på.
Denne. Denne lille tingen. Det er noe han ikke kan ta fra oss.
Er du sikker?
I alle mine år har jeg aldri sett denne trappen.
Jeg tviler på at Day har det. Jeg lurer på om noen av oss har det.
Merkelig følelse.
Hva?
Å føle seg som en fremmed i sitt eget hjem.
Går det bra, Gaal?
Jeg tror du har det bra.
La meg.
Husker du da jeg fortalte at jeg ble tatt for å være en gud da jeg var liten?
Jeg ble så beskyttet av folket mitt at jeg følte meg som en fange.
Det meste av tiden satt jeg på en krystallplattform i det høyeste treet
helt alene.
Noen dager føltes som en evighet. Men det var likevel et sjokk
den dagen jeg skjønte at huden min var myk og rynkete som en råtten frukt.
Jeg var blitt gammel.
Jeg syntes det var urettferdig
at livet mitt var nesten over, og jeg hadde aldri fått leve.
Men så oppdaget jeg et barn.
En liten jente, som jeg hadde vært.
Jeg måtte bruke all min makt til å flytte bevisstheten min inn i henne.
Og jeg var redd jeg ville falle mellom kropper,
som å falle mellom en båt og en brygge og bli knust mellom dem.
Jeg øvde i et år.
Det var fortsatt skremmende, men jeg gjorde det.
Jeg sprang gjennom luften og inn i et opptatt sinn.
Hun var min andre inkarnasjon.
Hvem? Den lille jenta du viste oss?
Foreldrene hennes var så stolte.
Og religionen vår ble fornyet av dette store mirakelet.
Så hvert sjette eller sjuende tiår,
når jeg har kjent at kroppen min har begynt å falme,
har jeg valgt et nytt barn.
For hver nye inkarnasjon har kreftene mine vokst.
Snart kunne jeg se inn i sinnet til alle rundt meg.
Lese tankene deres. Kontrollere dem.
Og en dag begynte jeg å høre stemmer fra andre verdener.
Jeg hørte stemmen din, Gaal.
Den ropte ut fra Synnax for mer enn hundre år siden.
Denne store intelligensen som prøvde ikke å drukne.
Det var jeg som plantet frøet i hodet ditt om at du skulle dra.
Alt det kom fra inni meg.
- Jeg løste Abraxas, jeg... - Det spiller ingen rolle.
Vi har alle endt der vi hører til.
Hva er det hun gjør mot dere?
- Hjelp meg. - Jeg gjør det for deres skyld.
Når din makt er blitt min makt, kan jeg holde folket mitt trygt.
Hva skjer med meg?
Du blir hos meg en stund.
Jeg hørte den lille jenta i flere år,
som en stemme som kom fra bunnen av en brønn.
Den ble svakere for hver dag, til jeg bare hørte stillheten.
Men jeg lytter alltid etter henne,
akkurat som jeg alltid vil lytte etter deg.
Vi hadde et instrument, et veldig gammelt instrument.
Det forstyrret folks hjernesignaler.
Endret sinnet deres.
Disse fløytene er en del av det.
De er harmløse hver for seg.
Vi bruker dem til å lære barna å avlyde.
Men spill dem sammen.
Du kan ikke kjempe mot meg mer. Stemmeplatene sikter oss mot hverandre.
Hjelp meg!
Dere kan ikke la henne...
Vi bør ikke bli her, Dawn.
Jeg kan ikke la Day oppdra barnet vårt. Jeg trodde jeg kunne det, men...
Hva om Day døde? Han overlot ansvaret til deg.
- Da dekanterer de en ny. - Da ødelegger vi emnene.
Hvis det ikke er flere kloner som kan erstatte ham, vil vi være fri.
Nei, de er...
De er ikke bare celler og vev, de er...
De er fortsatt brødrene mine.
Og selv om jeg ville gjort det, hadde Demerzel stoppet det.
Hun skal beskytte Det genetiske dynasti. Det er i programmeringen hennes.
Men hvem programmerte Demerzel?
Terminus venter.
Dette er min skjebne, Demerzel.
- Hva slags sted er dette? - Hva det enn er ment for,
så gjorde Demerzel seg mye bry for å holde det hemmelig.
Jeg har trodd at vi var selvstyrte,
en forlengelse av Cleon I, at Demerzel tjente oss.
Men sannheten er at Demerzel bare kan tjene ham.
Dusk hadde rett.
Vi har nappet i for mange tråder.
Jeg tror ikke det er trygt. For ham eller for meg.
Jeg tror ikke det er trygt for Day heller. Dere er bare marionetter. Det er klart nå.
Du ville ha svar om Demerzels opprinnelse.
Dette kammeret har vært ansett som mange ting,
men det var først et fengsel.
Velkommen, Cleon XVI.
Jeg har ofte lurt på hva du ser mens vi andre sover.
Alt det vi går glipp av.
Hvilke tanker som hjemsøker deg.
Et fengsel for hvem?
Dere tre. Dere har ikke den virkelige makten.
Demerzel er Cleons eneste virkelige arving.
Hans evige keiserinne.
Tekst: Evy Hvidsten