No niin.
Mihin jäimmekään?
Aivan. Nyt muistan.
"Muistio noidista."
Tässä juttu heistä.
He ovat todellisia!
Noidat ovat yhtä totta kuin kivi kengässä.
Siinä ensimmäinen tiedettävä asia.
Toiseksi pitää tietää,
että he ovat täällä!
Ja he elävät keskuudessamme -
rinta rinnan ihmisten kanssa.
Jokaisessa isossa ja pienessä kaupungissa.
Mistä sitä tietää,
vaikka noita asuisi nytkin naapurissasi?
He ovat kaikkialla!
Noita voi olla sairaanhoitaja -
tai opettajasi.
Ja voit lyödä takamuksesi vetoa,
että jos ystävällinen vanha nainen -
tarjoaa herkkupalaa linja-autossa, hän on noita.
Ja nyt tärkein asia.
Kaikkein tärkein.
Noidat vihaavat lapsia!
Noita pohtii ainoastaan eri tapoja lasten tuhoamiseen.
Hän miettii vain niitä.
"Miten liiskata tämä kauhea lapsi?"
Noita saa lapsen liiskaamisesta saman nautinnon,
jonka te saisitte kulhollisesta jäätelöä peitettynä kermatoffeella,
jossa on kermavaahtoa, pähkinän muruja ja kirsikka päällä.
Tarinani alkaa vuoden 1968 viimeisestä kuukaudesta.
Uskokaa tai älkää, olin kerran nuori poikalapsi.
Poika, jolla oli äiti ja isä.
Asuimme Chicagossa.
Jouluisin sataa paljon lunta.
Lumen kanssa hankalaa on se, että se on liukasta.
Ota etupuoli! Tänne päin!
Äiti?
Minulla turvavyö oli kiinnitetty.
Isä?
Äiti!
Äidillä ja isällä ei ollut.
Äiti! Isä!
Äiskä! Isä!
Hoidetaanpa sinut pois sieltä.
Menetin äitini ja isäni kahdeksantena joulunani.
Lapsi rakas.
Mummi.
Mummi on tässä.
Kaikki tulee kuntoon.
Annahan, kun katson sinua.
Vien sinut pois täältä.
Pakkasin tavarasi, vien sinut kotiin.
Minun kotiini?
Ei, kultaseni.
Minun kotiini.
Tarvitsetteko apua laukkujen kanssa?
Ei kiitos, Reginald.
Olet tehnyt jo tarpeeksi.
Luojan lykky, että törmäsimme sinuun linja-autoasemalla.
Olen kovin kiitollinen.
Ilo on minun puolellani.
Nähdään kirkossa sunnuntaina?
Tiedäthän, että näemme.
Mukava tutustua, nuorimies.
Tervetuloa Demopolisiin.
Kiitos, Reggie. -Sisko.
Odota.
Ota kenkäsi pois, ennen kuin kävelet matollani.
Isoäiti oli äitini äiti.
Kova nainen, jolla on suuri sydän.
Sellainen, joka ei epäröisi antaa piiskaa, jos moista ansaitsisi,
tai kunnon halia tarvittaessa.
Etköhän -
viihdy täällä.
Äitisi vanhassa huoneessa.
Huomenna puramme tavarasi ja pääset asettumaan.
Teen sinulle kaakaota.
Haluatko?
Teen sitä kuitenkin,
siltä varalta, että muutat mielesi.
Huomisen korkein lämpötila 23 astetta.
Nuori mies, mikä sinua vaivaa?
Istut vain täällä yksiksesi. Ulkona on hieno sää.
Haluatko jotain syötävää?
Paistoin juuri kanansiipiä.
Kukaan ei voi olla syömättä niitä. Laitan sinulle lautasellisen.
Jos sust' tuntuu ettet jatkaa voi
Koska kaikki toivo katosi
Ja elämäsi täynn' Hämmennystä on
Kunnes onni illuusio vain on
Maailmasi romahtaa suorastaan
Kultaseni
Kurkota
Kurkota minuun.
Kurkota minuun
Kurkota.
Tule, kulta. Tule.
Kurkota minuun
Olen siell'
Kera rakkauden sua suojaavan
Mitä odotat?
Ei huvita syödä.
Ja minua ei huvita tuhlata kaikkea tätä hyvää ruokaa.
Pitäisikö minun muka sääliä sinua?
No, en sääli.
Tuntuuko minusta pahalta puolestasi? Kyllä. Mutta en sääli sinua.
Joskus Herramme opit meille -
tulevat tavoilla, joita emme ymmärrä.
Mutta ei se tarkoita sitä, ettei meidän tarvitsisi oppia.
Katsohan.
Tämä oli minun vauvani.
Tekisin mitä vain, jotta hän voisi olla täällä.
Mutta Yläkerran ukolla oli hänen varalleen muuta.
Tuntuipa se reilulta tai ei, on yhdentekevää.
Joskus elämä ei ole reilua.
Sitä on vaikea oppia,
ja useimpien ei täydy oppia sitä näin nuorena.
Mutta sinun täytyy.
Ymmärrätkö?
Älä nyt, pitäähän sinun jotain syödä.
Pidätkö kakuista?
Maissileipä on periaatteessa kakkua.
Maistahan.
Mikä sen nimi on?
Se on naaras.
Voit pohtia sopivaa nimeä.
Keksitkö jo hiirellesi nimen?
Kerrohan toki. Älä pidä minua jännityksessä.
Aiska.
Laiskako?
Tuo hiirihän on oikea energiapesä.
Se juoksee tuossa juoksupyörässä kaiken aikaa.
Ei "Laiska". Daisy.
"Daisy". Ai.
Pidän siitä.
Se on oikein hyvä nimi hiirelle.
Sulje silmäsi, kulta.
Ja jotenkin hän teki sen.
Pikku hiljaa,
taitavasti taivutellen,
hän veti minut synkkyydestäni pois.
Mutta synkkyyteni hellittäessä -
seuraava tumma varjo häämötti lähellä.
Todella lähellä.
En tiennyt sitä, mutta tapaisin pian ensimmäisen noitani.
Kirottua.
Raymond.
Ovatko nämä sinusta tuoreita?
Mutta saimme ne vasta. -Milloin? Viime vuonnako?
Katso, miten keltaisia ne ovat.
Ja nurkissa on ruskeita täpliä.
En aio haaskata hyvää pekonirasvaa -
näihin kurjiin rikkaruohoihin.
Voisitko hakea minulle tuoreita vihreitä?
Kyllä vain. Katson, mitä takaa löytyy.
Teepä se.
Mummi, saanko nämä naulat, jotta voisin tehdä Daisylle talon?
Nämä eivät ole galvanoituja.
Käytä sellaisia nauloja, jotteivät ne ruostu.
Mutta ne maksavat 35 senttiä enemmän.
Turvallisuus ensin. -Selvä.
Haava ruosteisesta naulasta ja voi saada jäykkäkouristuksen.
Kyllä.
Sitten se pitäisi huuhtoa kehostasi -
maksaöljyllä, valkosipulimehulla ja Tabascokastikkeella.
Haluaisitko moista?
En.
Hyvä. Muista, turvallisuus ensin.
Mummi osasi parantaa kaikenlaisia vaivoja.
Hän oppi omalta mummiltaan, miten käyttää yrttejä ja juomia -
ja outoja loitsuja, jotta voisi parantaa sairaita.
Täällä Alabamassa, jossa hän kasvoi, hänet tunnettiin parantajana.
Galvanoituja.
Poika.
Pidätkö makeisista?
Se on kesy.
Oikein makeaa.
Anna sille pusu.
Nuorimies.
Jos haluat ne naulat, parempi tulla...
Tuo näyttää paremmalta, Raymond.
Mummi, minulla on asiaa! -Ei nyt, poika.
Mutta... -Luulin, että halusit ne naulat.
Antaa olla. Mennään nyt vain.
Niin.
Mennään nyt vain.
Hei.
Poika,
mitä yritit kertoa minulle -
kaupassa tänä aamuna?
Tärisit kuin haavan lehti.
Älä murehdi sitä, mummi. Tahdon vain sinusta tuntuvan paremmalta.
Voin hyvin.
Kerro vain, mitä yritit kertoa.
Näytit melkein hysteeriseltä.
En tiedä, mitä näin.
Se oli pelottava nainen.
Hän kutsui minua.
Mutta kun hän puhui, hänen suunsa...
Oliko hänellä käsineet?
Pitkät kyynärpäihin asti?
Oliko hänellä hattu?
Näytti kuin hänellä olisi ollut pyyhe päässään tai jotain.
Kun hän puhui, kuulostiko hänen äänensä rumalta ja rahisevalta,
kuten ruosteisilla saranoilla heiluva ulko-ovi?
Pelkäsin tämän tapahtuvan.
Se nainen, jonka näit kaupassa, ei ollut nainen.
Näkemäsi -
oli noita.
Noita?
Juuri niin.
Alhainen, saastainen, kurja, katala noita.
Hyvä on.
Yritättekö sinä ja kirkkoystäväsi nyt pilailla kanssani?
Jos niin on, se ei ole kovin hauskaa...
Kuuntele, lapsi.
Noidat eivät ole pilailun aihe.
Olen tuntenut lapsia,
jotka eivät enää ole olemassa lapsina tällä maapallolla.
Heidät muutettiin,
muunnettiin -
ja napattiin noitien toimesta.
Kerron Alice Bluesta.
Alice Blue ja minä olimme parhaat ystävät.
Asuimme kadun toisella puolella.
Olimme kuin siskot. Erottamattomat.
Teimme kaiken yhdessä, jopa askareemme.
Alice vain oli hidastelija.
Alice, lopeta tuo hidastelu. Pian on iltapalan aika.
Alice teki jotain, mitä lapsen ei koskaan pitäisi tehdä.
Hän otti makeisia vieraalta.
Pelästyin niin pahasti,
että juoksin sieltä pois kuin rasvattu salama -
aina kotiin asti.
Minun ei olisi pitänyt jättää Alicea yksin.
Tiesin, että ei olisi.
Mutta olin niin peloissani.
Myöhemmin sinä iltana,
kun näin Alicen elossa,
riemullani ei ollut rajoja.
Mutta heti seuraavana aamuna -
kaikki se riemu oli poissa,
sillä se tapahtui.
Hän alkoi muuttua.
Alice oli kuin kana. Muutettu kanaksi.
Jopas!
Katsokaa tuon kanan kokoa.
Oletko nähnyt, minne Alice meni?
Hän on juuri -
tuossa.
Mitä sinä puhut, lapsi? Minne hän meni?
Yritin selittää näkemäni,
mutta minua katsottiin kuin hullua.
Lopulta olin vain hiljaa siitä.
Vaikka otin asiakseni käydä Alicen luona kanahäkillä joka päivä.
Hei, Alice.
Alice jopa muni.
Isoja vihreitä.
Suurimpia, joita olin koskaan nähnyt.
Ne olivat kuulemma herkullisia.
Entä noita? -Mitä hänestä?
Lähtikö hän pois? -Voi luoja, ei.
Kun noita tulee elämään, noita ei koskaan,
ikinä päivänä...
Voihan Luoja Taivaassa.
Mitä oikein mietin? Kerroin sinulle juuri, että näimme tänään noidan.
Noidan kaupassa.
Ja mitä minä teen? Istun täällä -
välinpitämättömänä,
hukaten kallisarvoista aikaa hidastellen.
Mietin aina, mitä mummi piti siinä lukitussa kaapissa.
Ilmeisesti se oli täynnä lääkeyrttejä ja eliksiirejä -
ja muinaisia parannuskirjoja.
Äitinihän oli aina sanonut -
mummin olevan jonkinlainen kansanparantaja.
Nyt aloin miettiä hänen ehkä olevan jonkinlainen voodoopapitar.
Lapsi, meidän täytyy lähteä.
Lähteä? -Juuri niin, lähteä.
Täällä ei ole turvallista.
Mutta minne menemme?
Soitan Eston-serkulleni.
Pyydän häntä varaamaan meille huoneen -
Grand Orleansin Imperial Island Hotellista.
Hän oli keittiömestari siellä yli 30 vuotta.
Hänellä on siellä vaikutusvaltaa. Hän on oikea tähti.
Se hotelli on kuuluisa hänen ruuanlaittonsa ansiosta.
Se on koko Alabaman upein lomakeskus.
Kerrot vielä lapsenlapsillesi vierailusta siinä hotellista.
Mistä tiedät, että olemme turvassa siellä?
Koska ainoastaan rikkaat valkoiset -
asustavat siinä hotellissa.
Noidat saalistavat vain köyhiä ja ylenkatsottuja -
lapsia, joista arvelevat,
ettei kukaan nosta meteliä, vaikka katoaisivat.
Mene pakkaamaan!
Mummi, onko joka kaupungissa noitia?
Joka kaupungissa, osavaltiossa ja maassa.
Joka maassa on noitien salaseura nimeltään Noitapiiri.
Se on kuin noidille varattu rotaryklubi.
He kaikki kokoontuvat yhteen paikkaan ja juoruavat siitä, kenet loitsivat -
tai vaihtavat salaisuuksia juomista ja kaikkea muuta.
Mutta mikä tärkeintä,
he ottavat käskyt vastaan suurnoidalta.
Suurnoidalta? -Suurnoidalta, aivan.
Hän hallitsee heitä kaikkia.
Kaikkivoipa, aidon paha ja ilman ripaustakaan armoa.
Legenda kertoo hänen kuoriutuneen munasta Norjan jäisellä tundralla.
Mutta katsohan tuota.
Aiotko vain seistä ja tuijottaa minua koko päivän?
Voinko auttaa teitä?
Voit purkaa laukut autosta, kun kirjaudun tähän hotelliin tässä.
Kyllä, rouva.
Tässä avain.
Ja...
Ei.
Pitäkää rahanne, rouva.
Nauttikaa olostanne.
Taidanpa tehdä niin.
Mummi oli oikeassa hotellista. Se totta vie oli hieno.
Hän toi meidät Meksikonlahdelle, jotta pääsisimme eroon siitä noidasta.
Mutta hän ei tiennytkään, minne olimme astumassa.
Ole varovainen hiiren kanssa.
Ei. -Luojan tähden,
olet äärimmäisen kohtuuton.
Ei, Deidre. Viimeisen kerran, en ota sitä naista kotiini.
Hän on oikein hyvää seuraa. -Ehdottomasti ei.
Luojan tähden,
Bruno, kasvosi.
Eihän sinua voi tuoda minnekään.
Kas tässä, rouva.
TERVETULOA KANSAINVÄLISEN YHTEISKUNNAN JÄSENET
LAPSIIN KOHDISTUVAN JULMUUDEN ESTÄMISEEN
Tulehan, saimme avaimemme.
Olemme huoneessa 766.
Kuulostaa hyvältä huoneelta.
Oletko kunnossa, mummi?
Yskäisit nyt ensimmäisen kerran kotoa lähdön jälkeen.
Voinko auttaa, rouva?
Kas! Olette varmasti Estonin serkkuja.
Aivan, hän vaati huonetta 766 teille.
Se on Magnolia.
Se on yksi ihanimpia pienemmän koon sviittejämme.
Etkö olekin oikea onnenpekka?
Kaltaisesi nuori herrasmies ei ole joka päivä niin onnekas,
että tulee näin hienoon hotelliin, vai mitä?
Tulehan, Gatsby. Mennään.
Etsitään huoneemme.
Haluatteko, että näytän? Se on neljännessä kerroksessa.
Mummi, jos olemme neljännessä kerroksessa, miksi numero on 766?
Koska tämän hotellin rakentanut oli numerologisti.
Hän uskoi, että numeroilla on merkitys.
Tiedän jotain numeroista.
Seitsemän ja kuusi yhdessä tarkoittaa lähestyvää testiä.
Kaksi kuutosta tarkoittaa runsautta.
Näemmä tulossa on suuri testi.
Tervehdys.
Grand Orleans Imperial Island -hotelli -
toivottaa teidät ja ryhmänne hyväntekijöitä tervetulleeksi.
Haluan vain sanoa, että kunnioitamme lukemattomia filantrooppisia -
toimianne ja...
Ja...
Anteeksi, rouva,
mutta hotelli on todella tarkka siitä, ettei lemmikkejä sallita.
Vaikutatte sellaiselta mieheltä, joka pitää kallisarvoisimmastani.
Ettekö vain, herra...
R. J. Stringer kolmas. Hotellin johtaja.
Kiitos, että teette poikkeuksen,
herra R. J. hotellin johtaja. -Stringer.
Niin, mutten vielä... Mutten myöntynyt...
Kertokaahan jotain, herra...
Stringy? -Stringer.
Hotellimies.
Johtaja. -Kolmas.
Niin? -Tiedän, että pidät kisuista.
Mutta mitä pidät -
hiiristä?
Hiiristä?
Niin. Hiiristä.
Mitä tuumisit, jos hiiret -
juoksentelisivat tässä hotellissa?
Voin vakuuttaa teille, rouva,
ettei ainuttakaan hiirtä ole ikinä...
Mutta jos olisi? Hypoteettisesti?
Ai hypoteettisesti.
No, luulen, että -
soittaisin tuholaistorjujalle.
Nimenomaan!
Huomaatteko, tytöt?
Hän soittaisi tuholaistorjujalle!
Kuten kuka tahansa täysjärkinen ihminen,
hän tuhoaisi ne kakarat.
Rotat.
Tuhoaisimme rotat.
Pahuutta.
Muuten heitä ei voi kuvailla.
Heissä on aitoa, lakkaamatonta pahuutta. Sellaisia noidat ovat.
Huomaathan tämän yskäni? Se on luultavasti noidan aikaansaannoksia.
Luultavasti sen, jonka näit kaupassa.
Voiko noita todella saada sinut yskimään?
Voit lyödä vaikka takamuksesi vetoa, noidat voivat tehdä sen.
Mummi, miten voi erottaa aidon noidan tavallisesta naisesta?
Ensinnäkin, noidat eivät ole lainkaan naisia.
Ne ovat demoneita ihmismuodossa.
Siksi, jos katsoo noitaa tarkkaan,
moisen suun reunat huomaa pitkänomaisiksi,
jotka on venytetty melkein korviin asti,
ja ne on yleensä peitetty meikillä.
Ja aito noita pitää aina hansikkaita.
Aidolla noidalla kun ei ole käsiä, vaan kynnet.
Kynnet?
Eikä heillä ole varpaita.
Heidän rumat jalkansa näyttävät siltä, kuin varpaat olisi hakattu kirveellä.
Ja kaikki noidat ovat kaljuja.
Kaljuja kuin keitetty muna.
He siis pitävät peruukkeja, jotka aiheuttavat pahoja haavoja.
Noidat nimittävät sitä "peruukki-ihottumaksi".
Se tekee heidät hulluiksi.
Eli käsineet -
ja peruukit. Siinäkö kaikki?
Nenäreiät.
Nenäreiät? -Niin. Sieraimet.
Nenäreiät.
Noidilla on suuremmat nenäreiät kuin tavallisilla ihmisillä.
Kun heidän tarvitsee haistaa lasta,
nenäreikien halkaisija voi kasvaa aina 20 senttiin asti.
Ja kuulehan: noidista lapset haisevat.
Vaikka lapsi olisi käynyt juuri kylvyssä?
Se tekee hajusta kauheamman.
Tuoreen puhdas lapsi haisee noidalle koirankakalta.
Koirankakalta? -Juuri niin.
Ja mitä puhtaampi lapsi, sitä kakkamaisemmalta hän noidasta haisee.
Ehkä minun pitäisi lopettaa kylpeminen.
Älä koettele minua, lapsi.
Voiko noita tulla tänne kimppuumme, kun nukumme?
Ei.
Ei todellakaan.
Noidat eivät koskaan hölmöile, kuten -
kiipeile viemäriputkia pitkin tai murtaudu ihmisten koteihin.
Sitä paitsi ei heillä ole aavistustakaan, missä olemme.
Okei, mutta pelkään silti vielä.
Tulehan tänne, pikkumies.
Kas näin.
Nukuhan nyt.
Todellako?
Seuraavana aamuna aurinko paistoi ja ilma oli raikas ja kirkas.
Pysyin hiirenhiljaa, jotta mummi saattoi nukkua,
ja otin asiakseni tilata hänelle huonepalvelusta aamiaisen.
Tässä on aamiaisesi, mummi.
Munakokkelia, paistettua kanapihviä, maissipuuroa, pekaanipähkinäpullia,
raparperimansikkahilloa ja kannullinen jääteetä, jossa on minttua.
Tuohan tuoksuu erityisen hyvältä.
Voi luoja, nukuinpa myöhään.
Kiitos kun tilasit aamiaisen, kulta.
Annoin huonepalvelun tyypille puolen dollarin juomarahan.
Sopiko se? -Sehän oli oikein herrasmiesmäistä.
Mummi, oletko kunnossa? -Olen kunnossa. Vähän vain kutittaa.
Tuohan mummille se teelasi.
Kuulehan, mummi ottaa tänään rennosti.
Mutta menehän sinä ulos juoksentelemaan.
Mene alas meren äärelle. Pidä hauskaa.
Aioin harjoitella Daisyn kanssa.
No, ota se mukaasi.
Mutta älä päästä sitä liian lähelle vettä.
En haluaisi jonkin ison merikäärmeen nappaavan sitä.
Merikäärmeen?
Pilailen vain. Ei sellaisia ole.
Menehän nyt. Pidä hauskaa.
Äläkä minusta huolehdi. Olen kunnossa.
Vaikka tiesin mummin pilailevan merikäärmeistä,
en halunnut ottaa riskejä, joten pysyimme sisällä.
Ja kuinkas ollakaan,
päädyimme isoon tanssisaliin, jossa ilmeisesti -
Kansainvälisen -
lapsiin kohdistuvan julmuuden estämisen väellä -
oli tarkoitus pitää konferenssinsa.
Hei!
Sinä siellä!
Mitä oikein teet?
Murtaudutko sinne? -Etsin rauhallista paikkaa.
Minkä takia? -Harjoittamisen.
Minkä harjoittamisen?
Siistiä. Mikä sen nimi on?
Se on naaras ja sen nimi on Daisy.
Voinko pidellä sitä?
Se ei oikein pidä vieraista.
Osaako se mitään temppuja?
Aioimme juuri harjoitella. Haluatko katsoa?
Mitä kello on?
Mukava nainen käski minun tavata hänet täällä klo 12.25.
Hän sanoi antavansa minulle kuusi levyä sveitsiläistä suklaata.
Mikä sinun nimesi on? Olen... -Bruno Jenkins!
Olen etsinyt sinua kaikkialta, nuorimies.
Isäsi on raivoissaan.
Hei, äiti. Tässä on uusi ystäväni.
Hauska tavata.
Katso käsiäsi, ne ovat likaiset!
Ja katso paitaasi! Se on aivan sotkussa.
Tule mukaani.
Mitä olet tehnyt? Juossut ympäriinsä makkaratehtaassako?
Huone oli täysin tyhjä.
Täydellinen paikka minulle ja Daisylle harjoitella.
Ja päättelin -
Lapsiin kohdistuvan julmuuksien estämisen väen ilmaantuessa kenties paikalle,
he varmaankin olisivat ystävällisiä nuorta hiirikouluttajaa kohtaan,
joka vain puuhaisi omia asioitaan.
Jessus, että pelästyin.
Kas tässä.
Tämä on Le Grand Imperial -juhlasali,
tai Le Salon Grande, joksi tätä kutsumme.
Oikeastaan nimitys on Seinämaalaushuone näiden kauniiden seinämaalausten...
Kuulemma tänne on vain yksi sisäänkäynti, eikö vain?
Niin. Kyllä.
Sisäänkäyntinä on vain tuo ovi tuossa, ja toki -
palopäällikkö ei ole siitä kovin iloinen, joten älkää sytytelkö tulta.
Tämä huone käy.
Niin, eli...
Eli jos on... Onko mitään muuta,
jota te neidit... -Ei.
Eikö? -Heippa.
Selvä.
Saoirse, turvaa huone!
No niin, te niin sanotut naiset.
Valmistautukaa poistoon.
Herätys.
Vaatteisiinne kahlitut riivaajattaret,
voitte poistaa käsineet.
Voitte poistaa kengät.
Ja -
voitte poistaa peruukkinne!
Kaikki ovat noitia.
Vereni kylmeni ja aloin pelätä toden teolla.
Tässä minä olin, ansassa huoneessa kaljupäisten noitien kanssa!
Ja ilkeä kaljupäinen pomo seisoi suoraan ylläni -
käskyttämässä,
ja kun näin hänet kunnolla, tiesin heti, kuka hänen täytyi olla.
Hän on suurnoita.
Noidat.
Olette kasa -
mitättömiä matoja!
Tänä aamuna -
syön aamiaistani -
ja katson ikkunasta rannalle,
ja mitä näenkään?
Mitä näen?
Näen tusinoittain,
sadoittain...
Näen sadoittain inhottavia pikku kakaroita -
leikkimässä hiekassa,
ja se vie ruokahaluni!
Joten,
tässä käskyni.
Haluan jokaisen maailman lapsen -
pyyhkiytyvän pois!
Liiskattuna, puristettuna ja paloiteltuna!
Teidän ylhäisyytenne, onko teillä suunnitelma?
Miten voimme tuhota jokaisen lapsen...
Se oli oikeastaan hyvä kysymys.
Niskuroiva, mutta hyvä kysymys.
Tietenkin minulla on suunnitelma.
Haluan jokaisen teistä palaavan säälittävään pikkukaupunkiinne -
ja avaavan -
karkkikaupan.
Kaupassa myytte -
ainoastaan korkealaatuisimpia ja maistuvimpia makeisia.
Ihmettelette varmasti nyt:
"Mistä rahat karkkikauppaan?"
Olen ajatellut sitäkin.
Huoneessani numero 666 -
minulla on matka-arkku täynnä upouusia 100 dollarin seteleitä!
Huone 666.
Muistakaa huoneen numero 666 -
ja että kaupat myyvät korkealaatuisimpia ja maistuvimpia makeisia.
Ja -
käytämme kaavaa 86, viivästettyä Hiirentekijää!
Yksi tippa Hiirentekijää makeisessa -
muuttaa kurjan pikkulapsen hiireksi tunnissa!
Kaksi tippaa muuttaa inhottavan pikku kakaran 30 minuutissa.
Ja kolme pisaraa välittömästi.
Välittömästi hiireksi!
Voi ei.
Olkaa hiljaa.
Alle tunti sitten -
löysin vastenmielisesti haisevan pikkupojan aulassa,
ja annoin hänelle törkeän kalliin levyn sveitsiläistä suklaata.
Levyn, joka oli terästetty tipallisella -
numeron 86... -Voi ei.
...viivästettyä Hiirentekijää! -Bruno.
Kerroin ahneelle kakaralle, että tapaisi minut täällä kello 12.25.
Joten alle kymmenen minuutin kuluttua -
kaikki te säälittävät noidat näette todellisen nerouteni!
Nero! Nero!
Hiljaa!
Missä suklaani on?
Se ahne pikku ääliö.
Pian! Peruukit päähän! -Hei, oletko täällä?
Tervetuloa, sinä -
hieno, komea mies.
Olemme odottaneet.
Poika kultanen.
Minulla on sinulle suklaata.
Lupasit kuusi suklaalevyä.
Näen kädessäsi vain yhden.
Kuten huomaatte, neidit,
hän ei ole pelkästään lihava ja typerä, mutta lisäksi ahnekin.
Juuri niin, pikkumies.
Tässä herkullinen suklaasi.
Tule hakemaan se.
Valmiina, tytöt.
Kymmenen sekuntia.
Anna suklaani. Anna se minulle.
Se on tässä, kultaseni.
Daisy, mitä teemme?
Anna se minulle.
Viisi sekuntia.
Anna minulle suklaani.
Kolme...
Anna se. Anna se minulle! -Kaksi,
yksi,
käyntiin!
Se haiseva kakara,
kauhea liero,
on muuntautunut...
Hän teki sen. Hän on nero.
...ihanaksi pikkuhiireksi!
Mitä tämä nyt on?
Missä suklaani on?
Liiskatkaa se!
Liiskatkaa se! Tappakaa se!
Se on aivan tuossa noin.
He muuttivat Brunon hiireksi ja yrittävät nyt liiskata hänet.
Minä haen hänet.
Puhuitko juuri?
Oikea lauma! Ne ovat kaikkialla!
Hae hänet. Missä hän on?
Jessus! Olet jättiläinen. Miksi olet noin iso?
En ole iso. Sinä olet pieni. Olen normaali.
Miten voin olla pieni?
Koska olet hiiri.
Noita loihti sinut.
Noita? Mikä noita?
Tiesin sen!
Koiranpapana!
Apua! -Napatkaa hänet.
Apua! Auttakaa! -Pidelkää häntä.
Kääntäkää hänet. -Apua!
Avatkaa hänen suunsa. Avatkaa se.
Selvä.
Jos kerran niin haluat,
teemme tämän Shakespearen tapaan.
Yksi tippa.
Toinen.
Ja menoksi.
Kyllä.
Kyllä!
Etkö olekin söpö pieni hiiri?
Kenellä nuija on?
Tässä! -Ota nuija.
Missä nuija on?
En pelkää mitään.
Pidän hänestä kiinni. Missä nuija on?
Pian. Antakaa se minulle.
Juokse, Bruno!
Sinäkin siis olet hiiri?
Nyt saan teidät.
Neljä jalkaa, Bruno.
Neljä jalkaa.
Voi riivattu! Umpikuja!
Juokse, Bruno!
Ei!
Selkäni.
Mitä meille tapahtui?
Miksi olemme hiirejä?
Hiiriä. -Miten vain.
Täällä hotellissa on noitakokous,
ja heillä on kamala taikajuoma.
He laittoivat sitä suklaaseesi. -Suklaaseeni? Jukra!
He terästävät aina suklaan. Se on perinteinen pahojen noitien keino.
Hetkinen. Olitko sinäkin lapsi? -Tyttö.
Näytänkö sinusta joltain vuohen kililtä?
Et. Hiireltä.
Mitä me teemme?
En halua olla hiiri.
Minusta on mukavaa olla pullea muksu.
Lapsi. -Miten vain.
Meidän pitää löytää mummini. Hän tietää kaiken noidista.
Hän tietää, mitä tehdä. Tulkaa.
Kaksi rapusalaattia. Mitä sinä teet?
Katsokaa kaikkea tuota ihanaa ruokaa.
No niin. Teemme näin.
Näettekö tuon tuuletusaukon?
Se vie varmasti aulaan. Mennään.
Nosta se. Se on valkotryffeli.
Osaatko kuvitella valkotryffelin hintaa?
Pyyhi se ja laita se kastikkeeseen.
Mitä tämä on? Onko tämä muka turvonnut?
Täällä tarvitaan apua.
No, entä nyt?
Kuulkaa, pitää vain päästä hissiin -
ja sitten neljänteen kerrokseen.
Tulkaa.
Hei, vähän apua.
Jukra.
Pitäkää kiirettä. -Tännepäin.
Tajusin juuri jotain.
Miten yllämme neljännen kerroksen nappiin?
Kerros? -Neljäs, kiitos.
Tulkaa.
Tuolla on huoneeni, 766. Tänne päin.
Hän ei ikipäivänä kuule meitä.
Ovikello.
Tulkaa.
Jukra!
No niin. Teemme ihmistikapuut.
Tarkoitat kai "hiiritikapuut"?
Niin, hiiritikapuut.
Melkein...
No nyt!
Auttakaa!
Voi herttinen, älkää antako minun pudota!
Seuratkaa minua, pojat.
Hiiriä!
Niitä on kaikkialla!
Mummi, minä tässä, lapsenlapsesi.
Lapsen...
Oletko se sinä, poika?
Kyllä, minä se olen.
Oletko se todella sinä? -Minä se tässä oikeasti olen.
Mitä tapahtui? -Se oli suurnoita.
Suurnoita? Voi luoja, ei suurnoitaa.
Kyllä. Hän teki minusta hiiren.
Ja koko hotelli on täynnä noitia.
Heillä on noitakokous tai jokin.
Olet kokenut kovin paljon, et tarvitse tätä.
Mummi on kovin pahoillaan.
Mummi, nouse lattialta, ole kiltti, ja nosta minut kahvipöydälle.
Miten teen sen? -Nosta minut.
Nostan sinut? -Niin, aivan kuin minä nostan Daisyn.
Selvä.
En voi uskoa, että tämä tapahtui sinulle.
Usko pois, paljon huonomminkin voisi olla.
Voisi vai?
Ai niin, mummi, tämä on ystäväni Bruno Jenkins.
Hänkin on nyt hiiri,
mutta hän oli aiemmin pullea pieni englantilainen lapsi.
"Tämä on ystäväni Bruno" olisi riittänyt.
Olen pahoillani, Bruno.
Ne ilkeät noidat saivat siis sinutkin?
Todellakin. Tämä on ollut kauhea päivä.
Onko kellään muulla nälkä?
Niin ja Daisy oli aiemmin tyttölapsi.
Miksi et sanonut jotain aiemmin, kultanen?
Hiirelle voi olla hyvin vaarallista puhua.
Useimmat eivät ymmärrä ja he pelästyvät.
Sanoin melkein jotain hiljattain, kun kerroit tarinan -
Alice Bluen muuttumisesta kanaksi,
mutta harkittuani pysyin hiljaa.
Eli jokin ilkeä paha noita muutti sinut hiireksi.
Kyllä, rouva, neljä kuukautta sitten.
Samana iltapäivänä, kun karkasin orpokodista.
Mitä tapahtui, kiltti nainen... No, luulin häntä kiltiksi.
No, hän tarjosi minulle suklaalevyn, ja ennen kuin huomasinkaan, puff!
Muutin muotoani.
Sitten nopeammin kuin kuuma veitsi leikkaa voita,
joku pummi nappasi minut ja myi minut lemmikkieläinkauppaan,
jotta voisi ostaa ruokaa.
Nam!
Olen kovin pahoillani, Daisy.
Mary. Oikea nimeni on Mary. -Kaunis nimi.
Anteeksi. Kaikki tämä puhe ruoasta tekee minut todella nälkäiseksi.
Saisinko yhden noista viinirypäleistä?
Oliko se suurnoita, tässä hotellissa?
Pitää tehdä jotain, jotta muutamme teidät takaisin ja oikaisemme tämän.
Suurnoidalla on huone täynnä taikajuomaa.
Hän aikoo käyttää sitä muuttaakseen jokaisen maailman lapsen hiireksi.
Heitä täytyy auttaa.
Kuka siellä? -Hotellin huolto.
Menkää nopeasti piiloon.
Tässä. Hypätkää neulontakassiini.
Pitäkää päänne alhaalla.
Niin?
Anteeksi häiriö, rouva,
mutta kuulimme mahdollisesta jyrsijätartunnasta.
Jyrsijätartunta näin kalliissa hotellissa?
Tuohan kuulostaa pähkähullulta.
Niin, rouva. Luultavasti se ei ole mitään.
Palvelustytöllä, joka sanoi nähneensä jyrsijät on taipumusta hermostua helposti.
Mutta varmuuden vuoksi aion laittaa tänne ansoja,
jos ette pahastu. -Selvä.
Laitamme ne jokaiseen huoneeseen.
Varmuuden vuoksi.
Mistä jyrsijöistä on kyse? Hiiristä?
Ei, rouva.
Palvelustyttö sanoi nähneensä kokonaisen lauman isoja, rumia rottia.
Ainakin tusinan verran niitä.
Hyvänen aika, tusina?
No, kuten sanoin,
hänellä on taipumusta hermostua helposti.
Tuoretta Wisconsinin cheddarjuustoa.
Tämä saa jyrsijät aivan hulluiksi.
Ne eivät voi vastustaa sitä.
Jos kuulette ansojen alkavan napsua,
soittakaa minulle.
Teen sen.
Juuri niin.
Etkö tiedä mitään? Viinirypäleet voivat vahingoittaa hiirtä.
Selvä, te kolme. Pysykää kaukana ansoista, ymmärrättekö?
Jos vain saisimme hyppysiimme sitä taikajuomaa,
voisin onnistua kehittämään vastalääkkeen.
Tekisin siitä taikajuomaa, joka muuttaa hiiret lapsiksi.
Kuljetan aina mukanani yrttejä ja suoloja vastalääkkeenä kirouksiin.
Mutta kuka tietää, missä se häijy ja ilkeä noita on?
Me tiedämme. Huoneessa 666.
Kuulimme hänen kertovan noidille -
tulemaan tapaamaan hänet huoneeseen 666 heti päivällisen jälkeen.
Me olemme huoneessa 766. Huone 666 on aivan alapuolellamme.
Hyvä luoja!
Asuuko se ilkeä velhotar aivan alapuolellamme?
Kyllä. Ja teemme näin:
odotamme suurnoidan lähtevän huoneestaan.
Sitten käytämme mummin neulevillaa -
köytenä, jolla minut lasketaan alas suurnoidan parvekkeelle.
Nappaan taikajuoman,
mummi nostaa minut takaisin ylös, kumoaa loitsun,
ja tadaa! Olemme taas lapsia.
Nuorimies, keksitkö tuon kaiken nyt?
Se tuli suoraan mieleeni.
Alhaisia, saastaisia kakaroita.
Saatte minut yökkäämään!
Voi Hades, tämä menee niin pahaksi,
etten voi nauttia koiruoholasillistakaan.
Suurnoita hän todellakin on.
Mummi, tuo on se taikajuoma. Hän pitää sitä jäässä.
Aivan, tarvitsemme juuri sen.
Hades, tule.
Myöhästymme teeltä.
Teeaika. Täydellistä.
Tarvitsemme siis vain yhden taikajuoman.
Joten nappaa sellainen niin nopeasti kuin voit ja kiiruhda takaisin.
Emme tiedä, milloin se hirviö palaa.
Sinua varmasti pelottaa, kulta.
En pelkää, mummi.
En tiedä miksi,
mutta siitä lähtien, kun muutuin pieneksi hiireksi,
pikkuasiat eivät enää pelota minua.
Selvä. Pidä tiukasti kiinni.
En voi uskoa,
ettei kallisarvoisintani päästetä ruokasaliin.
Tämä kirppuja ja torakoita täynnä oleva hotelli syrjii kaikkea.
Rahaa, rahaa.
Voi, Hades,
miksi tässä etovassa ihmismaailmassa tarvitaan rahaa kaikkeen?
Ällöttävää likaista käteistä.
Hän on valmis.
Kappas vain.
Miksiköhän tämä villa on tässä?
Kas, hei.
Pudotin neulomukseni parvekkeen yli.
Mutta ei se haittaa.
Onneksi minulla on vielä ote siitä tällä puolella.
Minäpä vain nostan sen ylös.
En häiritse teitä enempää.
Päästäkää irti.
Tunnen sinut.
Minutko?
Tuskinpa.
Olen nähnyt sinut aiemmin. Muistan kasvosi.
Kenties näitte minut aulassa.
Ei, ei. Ei aulassa.
Muistan sinut...
Mitä? Kuka siellä?
Herra Stringer kolmas, hotellin johtaja.
Kirottua!
Haluatte minun poistavan lapset rannalta?
Haluan heidät pois.
No, katson, mitä voin tehdä asialle.
Rouva, hankin tämän teille tänään. Arvelin, että pitäisitte siitä.
Se on kissan kuljetuslaatikko.
Ehkä voisitte laittaa kissaystävänne sinne,
jotta voisitte kuljettaa sitä hotellissa,
kuten ruokasalissa.
Arvelin teidän pitävän siitä.
No,
kerronpa jotain, herra Kissanhäkinnoutaja.
En ikimaailmassa antaisi kallisarvoisen kissani...
Kappas vain. Se viihtyy siinä.
Rouva, melkein unohdin.
Mitä tulee teidän neitien illalliseenne,
emme ole valinneet vielä keittoa.
On kaksi vaihtoehtoa.
Yksi on cajun-maustettu rapukreoli -
ja toinen on omavaraisen keittiömme hernekeitto.
Kumpi on halvempi?
Rouva, arvostatte varmasti tuoreita rapujamme ja se on...
Kumpi?
Hernekeitto. Se on halvempi.
Siispä hernekeittoa.
Kyllä, rouva.
Lisäksi,
ei valkosipulia keittoon.
Ei mitä? -Valkosipulia.
Ei valkosipulia?
Änkytinkö minä?
Ei valkosipulia.
Arvon naiseni -
kärsivät kaikki valikoivasta ruuan välttämishäiriöstä.
Nirsoja syöjiä.
Kyllä, rouva. Kuten tahdotte.
Kerron keittiömestarille. -Tehkää se.
Poistun tästä. -Teepä se.
Kallisarvoisimpani,
kun kerran nautit häkissä olostasi,
pysy sitten siinä!
Petturi!
Hiirentekijän taikajuoma.
Pisara iisoppia.
Hitunen pujoa.
Ja nyt tilkka parantavaa vettä, suoraan Lourdesista.
Tämä on voimakkainta parantavaa vettä.
No niin.
Otetaan nyt toisiamme käsistä ja painetaan päämme.
No, johan on.
Juuri muuta ei voi sanoa.
Täytyi yrittää jotain, lapset.
Tämän noidan voima -
päihittää pikku parannuskonstini helposti.
Pahaa voimaa.
Ja voimakasta.
Paljon minua voimakkaampaa.
Älä itke, mummi. Kaikki tulee kuntoon.
Olen pahoillani, lapset.
Ei se ole sinun vikasi, mummi. Joskus asioita vain tapahtuu.
Niin tapahtuu.
Ei minua oikeastaan haittaa olla hiiri.
Saan hengata uusien ystävieni kanssa koko päivän,
minun ei täydy mennä enää kouluun, eikä minun täydy oppia ajamaan,
joten en koskaan joudu onnettomuuteen.
Voi, lapsi. Tule tänne.
Mummi, pidätkö edelleen huolta minusta? Vaikka pysyn hiirenä?
Tietenkin, kulta. Ei haittaa, kuka olet,
tai miltä näytät, kunhan sinua rakastetaan.
Ja minä rakastan sinua aina.
Entä ystäväni? Voivatko hekin jäädä?
Tietenkin.
Jos he haluavat,
mutta älä unohda, että kaikilla on rakkaansa, jotka kaipaavat.
En ole niin varma siitä.
Älä ole hölmö. Varmasti he rakastavat sinua.
Äidistäni minä olen kömpelö,
ja isäni valittaa, että olen aina nälkäinen.
Tämä voi auttaa heitä rakastamaan sinua sellaisena kuin olet, eikä muuna.
Olet onnekas, kun sinulla on vanhemmat, Bruno.
Joillain meistä ei ole.
Mutta pärjäämme kyllä.
Meillä on mummi ja hän on aina perheemme.
Ja olemme siunattuja sen ansiosta.
Mutta miksi seisoskelemme tässä ja hidastelemme?
Miten aiomme pysäyttää ne kauheat noidat,
jotteivät muuttaisi lisää lapsia hiiriksi?
Neiti on oikeassa. Meidän on pakko tehdä jotain.
Tiedän, mitä teemme.
Hiivin keittiöön numeron 86 Hiirentekijän kanssa,
sujautan taikajuoman noitien hernekeittoon -
ja muutan heidät kaikki hiiriksi.
Oletko varma tästä, pikkumies?
Tämä kuulostaa hyvin vaaralliselta ja pelottavalta tehtävältä.
Luota minuun, mummi, pystyn siihen.
Tavataan aulabaarissa. Bruno ja Daisy tietävät aukon.
Ole varovainen, kultaseni.
Kyllä, mummi.
Pitäkää kiirettä!
Hernekeitto on valmis. -Hernekeitto valmis.
Ei valkosipulia.
Keitto ilman valkosipulia on valmis ihan pian, keittiömestari.
Missä jättikatkarapuni ovat?
Ei tämä ole jättikatkarapu, vaan tavallinen.
Etkö tunne eroa katkaravun ja jättikatkaravun välillä?
Laske saksiparien määrä. Un, deux. Yksi, kaksi.
Aloitetaan kauhomaan keittoa.
No niin, ihmiset.
Kyllä, keittiömestari.
Mitä oikein teet?
Valmistelen jättikatkaravut.
Onko tuo muka jättikatkarapu?
Olen äyriäisasiantuntija. -Tämä on.
Olen hauduttanut jättikatkarapuja 30 vuotta ja käytän siihen vain voita.
Vain voita? -En koskaan öljyä.
En voisi välittää vähempää ravitsemusterapeuttien sanomisista.
Ne ovat keittiön tuhoksi.
Aina voita, vain voita.
Missä jättikatkarapuni ovat?
Ketä minun täytyy liehitellä, jotta saisin jättikatkarapuja?
Aloitetaan kauhomaan sitä keittoa.
Kyllä, keittiömestari.
Itketkö sinä?
Minun keittiössäni ei itketä.
Keittiömestari, tämä keitto tarvitsee valkosipulia.
Ehdottomasti ei valkosipulia. Stringerin käsky.
Rasvapalo.
Sammutuspeitot ovat lavuaarien alla.
Räjähtivätkö jättikatkarapuni juuri?
Unohda jättikatkaravut, heitä vain katkarapuja sinne.
Te idiootit ette tiedä, miten...
Hakekaa joku minulle terävä veitsi, jotta voin tappaa itseni.
Kutsukaa tuholaistorjuja.
Katso, äitini ja isäni ovat tuolla.
Hekö ovat vanhempasi? -Turkahisen totta.
Bruno, minusta on aika tervehtiä vanhempiasi.
Oletko hullu? Täällä baarissako?
Ei nykyhetken voittanutta.
Anteeksi, oletteko herra ja rouva Jenkins?
Voimmeko olla avuksi?
Pelkäänpä, että minulla on outoja uutisia Bruno-pojastanne.
Mitä Brunosta? Missä hän on?
Ehkä voisimme mennä hieman yksityisempään paikkaan?
Miksi pitäisi?
Brunon ei ole helppo selittää asiaa.
Hänestä olisi paljon mukavampaa, jos me kaikki menisimme huoneeseenne.
Ei, kuulkaahan, rouva,
viihdyn juuri tässä aivan hyvin.
Eli joko kerrotte, mistä voin löytää Brunon,
tai voitte jättää meidät rauhaan.
No,
hän on ihan tässä näin.
Tuo on hiiri!
Mitä luojan tähden teissä on vikana? Viekää se saastainen jyrsijä pois täältä!
Ei, ei. Tämä on Bruno.
Sano heille jotain, Bruno.
"Sano jotain"? Oletteko hullu?
Poistukaa luotamme, ennen kuin kutsun johtajan.
Lopettakaa tämä huutaminen. Tämä on Bruno-poikanne.
Johtaja! Hakekaa johtaja tänne.
Tämä nainen säikytti vaimoni juuri puolikuoliaaksi.
Hän kävelee ympäriinsä rottia käsilaukussaan.
Bruno, mikset sanonut jotain?
Isäni inhoaa sitä, kun puhun suuni täynnä.
Mummi.
Täällä näin.
Siellähän sinä olet. Luojan kiitos.
Miten meni? -Keitto hoitui.
Katsokaa! Hernekeitto.
Kas tässä. Ei valkosipulia.
Anteeksi, rouva, voinko puhua kanssanne?
Tänne päin, olkaa hyvä.
Tänne vain.
Ette sattuisi kantamaan hiirtä -
mukananne?
Hiirtä?
Miksi ihmeessä kanniskelisin hiirtä?
Onko tällä mitään tekemistä rotanloukkujen kanssa,
joita asetetaan ympäri hotellia? -Rotanloukkuja?
Onko tämä pateettinen hämäysideanne?
Syytätte vieraitanne hiirten kanniskelusta,
jotta piilottaisitte tosiasian hiiritartunnasta?
Ei... Mitä? -Kerron tämän.
Tämä hotelli maksaa niin paljon, että on parempi, etten näe ainuttakaan hiirtä.
En edes pikkuista söpöä sellaista.
Niin, rouva. Olen...
Minun virheeni. Olen pahoillani.
Luther.
Ohjaisitko ystävällisesti tämän neidin hienoimpaan pöytäämme?
Tietenkin. Tätä tietä.
Pahoittelut, rouva,
minä vain...
Hienoin pöytämme, rouva.
Kiitos, Luther. Varmasti tämän ihanan laitoksen hienoin pöytä -
on tämä tässä, keittiön vieressä.
Olen aina mieluiten lähellä uloskäyntiä nopeaa poispääsyä varten.
Tietenkin.
Katsokaahan.
He pitävät keitosta.
Päätittekö?
Kyllä. Taidan ottaa Jambalayaa.
Hienoa. Entä haluaisitteko alkupaloja?
Tuo hienojen neitien hernekeitto näyttää herkulliselta.
Ottaisin sitä.
Anteeksi. Tuo keitto on varattu -
ainoastaan tuolle vierailevalle naisryhmälle.
Jos suoraan sanon, tuo iso ryhmä kärsii vakavasta valkosipuliallergiasta.
He siis pyysivät keittonsa ilman valkosipulia.
Se on hyvin mautonta. Käytännössä syömäkelvotonta.
Ymmärrän.
Kuulostaa ällöttävältä.
Saanko ehdottaa cajun-maustettua rapukreolia? Se on yksi nimikkoannoksemme.
Kuulostaa...
Niin?
Katkarapukreoli käy hyvin.
Tarkoitatte rapukreolia?
Kyllä, rapukreolia.
Oikein hyvä.
Pitäkää päänne alhaalla, saamme vieraan.
Letit.
Anteeksi?
Letit.
Sinulla oli letit.
Tunnenko teidät?
Vuosia sitten nuhjuisessa pikkukaupungissa.
Pikkukaupunki täällä Alabamassa.
Sinulla oli letit.
Ja pääsit minulta pakoon.
Muistatko?
Mutta sain -
sen hirveän ystäväsi.
Muista...
Äkkiä, hiiritikapuut.
Se olit sinä.
Sinä inha noita muutit Alicen.
Tuohan on paha...
Mitä teette?
Mummi, katso.
Niin sitä pitää.
Ylävitonen!
Rotat ratifioivat todenteolla.
Voi luoja! Se on jalassani!
Hyvät hyssykät.
Tänne sieltä, senkin ilkeä elukka.
Ottakaa se pois!
No niin, lapset. Aika lähteä.
Soittakaa joku tuholaistorjujalle!
Hyvää työtä.
Katsokaa tätä taikajuoman määrää.
Lapset, meidän täytyy napata jokainen pullo.
Mummi, entä tuo?
Soitan johtajalle ja pyydän päästämään sen pois, kunhan häivymme.
Voi, pudotin lattialle.
Minä haen sen, mummi.
Tuo juusto tuoksuu pahuksen hyvältä.
Katso, mitä jouduin tekemään.
Luulet olevasi ovela, kun murtaudut huoneeseeni varastetulla avaimella?
Mutta onneksi vastaanotossa on vara-avain.
Emme anna sinun selvitä likaisesta ja pahasta juonestasi.
Ai ette? Ketkä minut pysäyttäisivät?
Kaltaisesi heikko, tyhmä ja sairas nainenko?
Onko tuo sinusta hauskaa?
Ei tuo.
Katsos, mietin vain.
Piakkoin et voi tehdä juuri mitään.
Miksiköhän, sinä rohkea, pieni, kohta kuollut nainen?
Hernekeitto.
Ei, ei.
Ei.
Sinä typerä hölmö.
En syönyt hernekeittoa.
Jos muistat,
minut keskeytettiin.
Selvä, teemme näin.
Kappas vain.
Katsotaanpa.
Taidan kurkottaa rintakehääsi -
ja revin ulos kuihtuneen sydämesi,
ja puristan sitä, kunnes se puhkeaa.
Pyh ja pah.
Kurja noitapuheesi ei pelota minua pätkääkään.
Sen pitäisi,
kun huomioi, että viimeinen näkemäsi asia ovat virnistelevät kasvoni.
Uskon joka olemukseni säikeellä,
että lopussa -
rakkaus voittaa aina vihan ja pahuuden.
Onko niin?
Ehkä muutit Alicen ja lapsenlapseni,
mutta pidän huolen, ettet muuta koskaan enää yhtään lasta.
Vannon sen.
Nyt!
Senkin typerä rotta! Katso, mitä olet tehnyt!
Juoskaa!
Katsokaa, mitä olette tehneet!
Senkin typerät jyrsijät!
Tänne sieltä!
Senkin saastaiset tuholaiset.
Nam. -Loiset.
Poika, nappaan vielä teidät, senkin ällöttävät kiusankappaleet.
Nyt sain sinut!
Mitä?
Uhkailusi saa riittää.
Mitä tämä on?
Typerys. Päästä minut ulos.
Päästä minut ulos!
Revin kielenne irti.
Typerät hiiret.
Noita pullossa...
Päästä minut ulos. -Noita pullossa...
Päästäkää minut tästä typerästä kalakulhosta.
Mummi, tässä on avain siihen isoon matka-arkkuun.
Se avain on minun, senkin herneaivoinen kakara.
Senkin herneaivoiset loiset. -Tulkaa, kaverit.
Laita kielesi takaisin suuhusi, sinä saastainen viemärihylkiö.
Mitä te teette?
Mitä te teette? Se on minun.
Te idiootit. Roistot.
Tuossahan on paljon tuohta.
Kahisevaa. -Hilloa.
Hei, hillo saa minut nälkäiseksi.
Ei, näpit irti siitä, se on minun!
Pitäkää saastaiset näppinne irti mammonastani.
Revin silmänne irti. Mitä tuijotatte?
Mikä tuo on, mummi?
Siinä on jokaisen noidan nimet ja osoitteet koko maailmassa.
Vau!
Tämän listan, rahojen ja taikajuomien avulla -
voimme muuttaa koko maailman noidat rotiksi.
Erinomaista!
Leikkaan häntänne irti ruosteisilla saksilla.
Leikkaan korvianne kynsisaksilla.
Revin silmänne irti.
Kostan tämän teille!
No niin, lapsukaiset, hyppy. Meillä on töitä.
Melkein unohdin.
Ei, ei, älä tee sitä.
Mitä sinä teet?
Hades.
Kiltti kissa.
Olet kiltti kissa.
Kiltti kisu.
Pitäkää te kaksi hauskaa. -Kiltti kisu.
Typerä kirppusäkki. Kallisarvoinen.
Laita kirjat takaisin.
Pysy kaukana, sinä typerä kallisarvoinen...
Ei! Hades.
Muista, kuka ruokkii sinut.
Ei, älä ajattele ruokaa.
Mummi, kuuletko tuon?
En tiedä, mistä puhutte. En kuullut yhtään mitään.
No mutta, kiitoksia.
Ja sinulle.
Seuraavana aamuna tunsimme iloa ja voitonriemua.
Itse asiassa mummi oli niin iloinen,
että jakoi iloaan koko henkilökunnalle.
Kiitos kaikesta.
Yksi sinulle.
Ja yksi sinulle.
Kiitos, rouva.
Bruno yritti selittää tilanteen äidilleen.
Hei, äiti.
Olen nyt hiiri.
Hiiri!
Mutta herra ja rouva Jenkins eivät ilmeisesti olleet hiiri-ihmisiä.
Joten päätimme, että olisi parasta,
jos Bruno tulisi minun, mummin ja Daisyn luo asumaan.
Nopeammin!
Nyt mennään!
Teit sen!
Tuulee!
Siistiä!
Miltä hiukseni näyttävät?
Mennään kaikki taas uudelleen.
Tällä kertaa minä istun edessä.
Mummi, pidän hiirenä olosta.
Uskon sen.
Mutta haluatko kuulla jotain outoa? Tuntuu edelleen aivan kuin olisin poika.
Sinähän olet, kulta.
Elämä muuttaa kaikkia meitä. Katso nyt vaikka minua.
Vuodet vanhentavat minua, mutta tunnen olevani edelleen pikkutyttö.
Ja minusta tuntuu kuin olisin vieläkin poika.
Huomaatko?
Tajuat asian.
Älä koskaan luovu siitä, mitä sisältäpäin olet.
Kun katson sinua, en näe viiksiä ja pinkkiä nenää.
Näen vain silmäsi.
Kirkkaat ja kauniit.
Mummi,
kauanko hiiri elää?
Tavallinen hiiri elää vain noin kolme vuotta,
mutta et ole tavallinen hiiri, vaan hiirihenkilö,
ja hiirihenkilö elää melkein varmasti -
kolme kertaa tavallista hiirtä pitempään.
Ehkä pitempäänkin.
Tuohan on loistava uutinen.
En kestäisi sitä, että joku muukin huolehtisi minusta.
Minusta tulee hyvin vanha hiiri ja sinusta hyvin vanha mummi,
ja kuolemme molemmat yhdessä.
Jos onni suo, kultaseni.
Mutta kukaan ei tiedä, milloin aika koittaa.
Luoja yksin tietää vastauksen siihen.
Ja niin asiat luonnollisesti kulkevat.
Daisy, Bruno ja minä pidimme mummin kanssa asumisesta.
Olimme yhtä isoa ja iloista perhettä.
JUUSTOISTA JOULUA!
OIKEIN MAUKASTA JOULUA 1975
TERVETULOA UPEAAN LAS VEGASIIN
TUHMIA VAI HIIRIÄ? 1977
TEIMME KEPPOSET NOIDILLE! TUNTEMATON 1979
NOITIEN METSÄSTÄJÄT
Mihin jäinkään? Ai niin. Aivan.
Tässä siis olemme,
valmiina jatkamaan taistoa.
Taisto jatkukoon!
Vuosien mittaan olemme muuttaneet hiiriksi -
jokaisen kirotun Yhdysvaltain noidan.
Olemme siis kokoontuneet tänne aloittaaksemme taiston koko maailmassa.
Teillä on nimenne, eikö vain? -Kyllä, sir.
Osoitteenne? -Kyllä, sir.
Ja numeron 86 Hiirentekijä-taikajuoma?
Kyllä, sir. Numeron 86 Hiirentekijä-taikajuoma.
Lähdetään -
ja annetaan niiden noitien maistaa omaa lääkettään.
Oletko valmiina tehtävään, vanha herranen?
Mummi, en ole koskaan ollut valmiimpi.
KUKA PELKÄÄ NOITIA
Tekstitys: Tero Mansikka