Hát, akkor.
Hol is tartottam?
Ja, igen. Most már emlékszem.
„Feljegyzés a boszorkányokról.”
Elárulok nektek valamit.
Boszorkányok pedig vannak!
Ez olyan igaz, mint hogy kétszer kettő négy.
Ez az első tudnivaló róluk.
A második pedig az...
hogy itt vannak!
Köztünk élnek...
itt vannak az emberek között.
Minden nagyvárosban és kisvárosban.
Könnyen lehet,
hogy a szomszédodban is vígan él egy boszorkány.
Mindenütt ott vannak!
A boszorka lehet ápolónő...
vagy épp a tanárod...
és talán leesik az állatok,
de az a barátságos idős nénike a buszon,
aki ragadós törökmézzel kínál, az is boszorkány.
És most jön a legfontosabb.
A legeslegfontosabb.
A boszik utálják a gyerekeket!
Mindig azon jár az eszük, hogyan lehet elpusztítani a gyerekeket.
Semmi másra nem tudnak gondolni.
„Hogy nyuvasszam ki ezt az ebadta gyereket?”
Egy boszorkánynak ugyanolyan örömet okoz egy gyermek kinyuvasztása,
mint nektek egy fagyikehely karamellöntettel,
tejszínhabbal, mogyoróval és cseresznyével a tetején.
Az én történetem 1968 utolsó hónapjában kezdődött.
Akár hiszitek, akár nem, egyszer én is voltam kisfiú.
Akinek volt anyukája meg apukája.
Chicagóban éltünk.
Ott jó sok hó esik karácsonykor.
A hóval az a baj, hogy csúszik.
Előzd meg!
Mama?
Az én övem be volt kapcsolva.
Apa?
Mama!
Anyué és apué nem.
Mama! Apa!
Segítek kimászni.
Életem nyolcadik karácsonya volt, amikor elvesztettem anyámat és apámat.
Édes gyermekem!
Nagyi.
Itt van a nagyi.
Minden rendben lesz.
Hadd nézzelek meg!
Elviszlek én téged innen.
Már mindent összecsomagoltam. Megyünk haza.
Mihozzánk?
Nem, drágám.
Énhozzám.
Segítsek bevinni a bőröndöket, nővérem?
Köszönöm, nem, Reginald.
Már így is eleget segített nekünk.
Isteni szerencse volt, hogy összefutottunk a pályaudvaron.
Végtelenül hálás vagyok.
Nincs miért.
Jön vasárnap a templomba?
Ki nem hagynám.
Örülök, hogy megismerhettem, fiatalúr.
Üdvözlet Demopolisban.
- Köszönöm, Reggie. - Szívesen, nővérem.
Ne menj be!
Vedd le a cipődet, mielőtt rálépsz a szép szőnyegemre!
A nagyi édesanyám anyukája volt.
Kemény asszony volt, de a szíve nagy.
Habozás nélkül elnáspángolt, ha rászolgáltam,
de az öleléssel sem fukarkodott, ha arra volt szükségem.
Szerintem...
jól megleszel itt.
A mamád régi szobájában.
Holnap mindent elrendezünk.
Csinálok egy kis kakaót.
Kérsz?
Na, mindegy, azért csinálok,
hátha meggondolod magad.
Holnap 23 fok lesz.
Fiatalúr, hát téged mi lelt?
Csak ülsz itt egymagadban. Szép idő van odakinn.
Éhes vagy?
Rántottam ki csirkét.
Az én csirkémnek senki se tud ellenállni. Hozok neked egy tányérral.
Ha úgy érzed, nem bírod tovább
Mert minden remény elszállt
Az életed romokban hever
A boldogtalanság nagy teher
Összeomlik körülötted minden
Kedvesem...
Itt vagyok
Itt vagyok neked.
Itt vagyok neked
Itt vagyok!
Gyere, édes szívem!
Itt vagyok neked
Itt vagyok
A szeretetem megóv minden bajtól
Mire vársz?
Enni sincs kedvem.
Nekem meg nincs kedvem elpazarolni ezt a sok finom ételt.
Talán sajnálnom kéne téged?
Hát, nem sajnállak.
Szomorú vagyok? Igen, de nem sajnállak.
Előfordul, hogy amit a Jóistennek meg kell tanítania,
nem is látjuk.
De ez nem jelenti azt, hogy ne tanulhatnánk belőle.
Ezt nézd!
Ő volt az én kicsikém.
Bármit megtennék, hogy újra láthassam.
De a Felettünk Valónak más terve volt vele.
Az mindegy is, hogy én igazságosnak tartom-e, vagy sem.
Az élet néha igazságtalan.
Ezt nagyon nehéz tudomásul venni,
és a legtöbb embernek nem kell ilyen fiatalon megtapasztalnia.
De neked meg kellett.
Értesz engem?
Gyerünk, édesem! Muszáj enned valamit!
Szereted a süteményt?
A kukoricalepény már majdnem az.
Kóstold csak meg!
Hogy hívják?
Nem fiú, hanem lány.
Nevet pedig adhatnál neki te.
Van már neve a kisegérnek?
Áruld el! Megöl a kíváncsiság!
Aisy.
Rézi?
De ez az egér nem lusta, mint a Rézi.
Folyton rohangál a kerékben.
Nem Rézi. Daisy.
„Daisy.” Ja!
Tetszik nekem.
Nagyon illik hozzá.
Csukd be a szemed, drágám!
Te döntesz Csinálj, amit akarsz
Nem szabhatom meg
Te döntesz
Csinálj, amit akarsz
Nem szabhatom meg
És valahogy sikerült neki.
Szép lassan,
egy kis noszogatás segítségével
kihozott a mély szomorúságból.
Kell a szeretet
Bizony nagyon kell
Habár a saját fájdalmam enyhülni látszott,
újabb sötét felleg tornyosult az égen.
Nagyon is közel.
Nem tudtam, de hamarosan találkoztam életem első boszorkányával.
Légy átkozott!
Jól van
Uram, irgalmazz!
Raymond!
Ezt nevezi maga frissnek?
- Most érkezett. - Mikor? Tavaly?
Nézze, hogy elsárgult!
És barnás pöttyök vannak a szélén!
Nem fogom a finom zsírt rácsöpögtetni
ezekre a fonnyadt vackokra.
Legyen szíves, hozzon pár friss levelet!
Igen, asszonyom. Megnézem, van-e hátul a raktárban.
Megköszönöm.
Nagyi, kaphatok pár szöget, hogy csinálhassak egy házat Daisynek?
Ez nem rozsdamentes szög.
Pedig olyan kell nekünk, hogy ne rozsdásodjon meg.
De a rozsdamentes 35 centtel drágább.
- Fő a biztonság! - Igenis.
Beléd áll egy rozsdás szög, és merevgörcsöt kaphatsz.
Értem.
És akkor ki kell hajtani belőled,
csukamájolajjal, fokhagymalével. Tabasco szósszal.
Ugye nem szeretnéd, ha sor kerülne erre?
Nem, nagyi.
Jól van. Ne feledd, fő a biztonság!
Nagymama tudta, hogy kell gyógyítani a különböző bajokat.
Az ő nagymamája tanította meg neki, mire jók a gyógynövények és a főzetek,
meg a sok varázsige, amiktől makkegészséges lesz a beteg.
Itt Alabamában a nagymamát javasasszonynak tartották.
Rozsdamentes.
Hé, te!
Fiú!
Szereted a cukorkát?
Meg van szelídítve.
Nagyon édes!
Adj neki egy puszit!
Fiatalúr!
Ha kell az a szög, akkor igyekezz...
Igen, Raymond, ez már jó lesz.
- Nagymama, mondanom kell valamit! - Ne most, kicsim!
- De nagyi... - Azt hittem, akarod a szögeket.
Hagyjuk! Menjünk!
Jól van.
Menjünk!
Hé!
Fiam...
mit akartál mondani
ma reggel a boltban?
Úgy remegtél, mint a nyárfalevél.
Ne is törődj vele, nagyi! Csak legyél jobban!
Semmi bajom.
Csak mondd el, amit akartál!
Úgy néztél ki, mint aki mindjárt frásztörést kap.
Nem is tudom, mit láttam.
Ott állt egy ijesztő hölgy.
Megszólított.
De amikor beszélt, a szája...
Kesztyűt viselt?
Hosszú, könyékig érőt?
Kalap is volt rajta?
Mintha egy turbán lett volna a fején.
És csúf, reszelős hangja volt,
úgy nyikorgott, akár egy fészerajtó rozsdás zsanérja?
Ettől tartottam.
A hölgy, akit a boltban láttál, nem hölgy volt.
Hanem...
egy boszorkány.
Boszorkány?
Így van.
Egy velejéig romlott, bitang, alattomos boszorkány.
Jól van.
Te meg a gyülekezetbeli barátnőid akarnak megtréfálni?
Mert ha igen, akkor ez nem vicces...
Figyelj ide, gyermekem!
A boszorkányokkal nem viccel az ember.
Ismerek olyan gyerekeket,
akik többé már nem gyerekként léteznek ezen a földön.
Átváltoztatták,
elvarázsolták,
elvitték őket a boszorkák.
Elmesélem neked Alice Blue történetét.
Alice Blue és én barátnők voltunk.
Egymással szemben laktunk.
Olyanok voltunk, mint a testvérek. Elválaszthatatlanok.
Mindent együtt csináltunk, még a házimunkát is.
De Alice mindig lazsált.
Alice, ne lazsálj már! Mindjárt vacsoraidő van.
Alice olyasmit csinált, amit tilos minden gyereknek.
Édességet fogadott el egy idegentől.
Annyira megijedtem,
hogy hanyatt-homlok menekültem onnan,
lélekszakadva rohantam hazáig.
Nem lett volna szabad magára hagynom Alice-t.
Tudtam, hogy nem lett volna szabad.
De nagyon meg voltam rémülve.
Aznap este...
amikor megláttam Alice-t,
majd kiugrottam a bőrömből a boldogságtól.
De másnap reggel
a boldogságom semmivé lett,
mert bekövetkezett.
Elkezdett átváltozni.
Elcsirkült, átcsirkésedett.
Uramisten!
Nézd, mekkora tyúk!
Nem láttátok, hová lett Alice?
Hát..
ott van.
Miről beszélsz, gyermekem? Hova ment?
Próbáltam elmagyarázni, amit láttam,
de mindenki bolondnak nézett.
Végül befogtam a számat.
De fontosnak tartottam, hogy mindennap meglátogassam a tyúkólban.
Szia, Alice!
Alice még tojást is rakott.
Nagy zöld tojásokat.
Életemben nem láttam akkora zöld tojásokat!
Az emberek azt mondták, hogy finom.
- És mi van a boszorkánnyal? - Hogy értve?
- Elment? - Jaj nem!
Ha egyszer egy boszorka belép az életedbe, az sose...
Soha...
Ó, istenem, atyám!
Hová tettem a fejem? Hisz azt mondtam, boszorkányt láttunk.
Egy boszorkányt a boltban.
És erre mit csinálok? Itt ülök,
mint aki egyik szemére megvakult, de a másikkal sem lát,
és lazsálással vesztegetem a drága időt.
Mindig kíváncsi voltam, hogy a nagyi mit tart abban a bezárt helyiségben.
Kiderült, hogy tele volt gyógynövényekkel és elixírekkel,
meg régi füves könyvekkel.
Anyukám azt mondogatta,
hogy a nagyi amolyan javasasszony volt.
De kezdtem azt hinni, hogy inkább fekete mágus.
Gyermekem, mennünk kell!
- Elmenni? - Így van, mennünk kell.
Nem vagyunk itt biztonságban.
De hová megyünk?
Felhívom az unokatestvéremet, Estont.
Foglaljon nekünk egy szobát
a Grand Orleans-i Imperial Island Hotelban.
Harminc évig volt ott főszakács.
Jó a neve. Igazi sztár.
Híressé tette a szállodát a főztjével.
Ez a legfelkapottabb üdülő egész Alabamában.
Még az unokáidnak is mesélni fogsz arról, hogy voltál ott.
Honnan tudod, hogy ott biztonságban leszünk?
Azért, fiam, mert csak gazdag fehérek
szállnak meg a Grand Orleans-i Imperial Island Hotelban.
És a boszorkányok csak szegény, elhanyagolt gyerekekre vadásznak,
akikről azt hiszik,
senkinek se fognak hiányozni, ha eltűnnek.
Csomagolj össze!
Nagymama, minden városban vannak boszorkák?
Minden városban, minden államban, minden országban.
Minden országban van egy titkos társaság, amit a boszorkányok gyülekezetének hívnak.
A GRAND ORLEANS-I IMPERIAL ISLAND HOTEL
Amolyan Rotary Club bosziknak.
Összegyűlnek, és megbeszélik, kit fognak elvarázsolni,
és bájitalrecepteket cserélnek.
De a legfontosabb,
hogy a Fő Boszorka utasításait teljesítsék.
- Fő Boszorka? - Igen.
Ő irányítja az összeset.
Mindenható, megátalkodottan gonosz, könyörtelen lény,
Igen. Úgy tartják, hogy Norvégia fagyott földjéből bújt elő.
Na, ezt nézd meg!
Mit álldogál és bámul ott?
Segíthetek?
Vegye ki a csomagokat, amíg bejelentkezem!
Igen, asszonyom.
Itt a kulcs.
És...
Nem.
Tartsa meg a pénzét, asszonyom!
És érezzék jól magukat!
Úgy lesz.
Nagymamának igaza volt a hotelt illetően. Tényleg puccos volt.
Elhozott minket a Mexikói-öbölbe, hogy megszabaduljunk a boszorkánytól.
De gőze sem volt róla, hamarosan mibe keveredünk.
Vigyázz az egérrel!
- Nem! - Az isten szerelmére,
nem kell eltúlozni a dolgokat.
Nem, Deidre! Utoljára mondom, nem tűröm azt a nőt a házamban!
- De szórakoztat! - Szó se lehet róla, Deidre!
Az isten szerelmére,
Bruno, hogy nézel ki?
Sehová sem lehet elmenni veled!
Tessék, asszonyom.
ÜDVÖZÖLJÜK A GYERMEKEK ELLENI ERŐSZAK
FELSZÁMOLÁSÁRA ALAKULT NEMZETKÖZI TÁRSASÁG TAGJAIT
Mehetünk, itt a kulcs!
A 766-os szobában vagyunk.
Jól hangzik.
Jól vagy, nagyi?
Most köhögtél először, mióta eljöttünk otthonról.
Segíthetek, asszonyom?
Ön bizonyára Eston unokatestvére!
Ő ragaszkodott hozzá, hogy a 766-os szobát adjam önöknek.
A Magnolia lakosztályt.
Ez az egyik legszebb lakosztályunk.
Igazán szerencsés fickó vagy.
Nem mindennap fordul elő, hogy egy hozzád hasonló fiatalember
olyan szerencsében részesül, hogy egy ilyen csodás szállodában lakhat, igaz?
Gyere, Gatsby! Menjünk!
Keressük meg a szobánkat!
Megmutassam önöknek? A negyediken van.
Ha a negyediken van, akkor miért 7-6-6 a szobaszám?
Mert a szálloda építtetője számmisztikával foglalkozott.
Úgy vélte, a számoknak jelentésük van.
Valamelyest én is értek ehhez.
A hetes és hatos azt jelentik, hogy próbatétel következik.
A két hatos bőséget jelent.
Úgy tűnik, nagy próbatétel következik.
Üdvözlöm önöket!
A Grand Orleans-i Imperial Island Hotel
szeretettel üdvözli önt és a jótevők eme kedves csoportját.
Szeretném kihangsúlyozni, hogy nagyra értékeljük az emberbaráti...
cselekedeteiket...
És...
Elnézést, asszonyom,
de a szálloda szabályzata szigorúan tiltja a háziállatok behozatalát.
Pedig olyan embernek tűnik, aki szereti a kis drágákat.
Ugyebár, Mr...
Stringer. III. R. J. Stringer. Szállodaigazgató.
Köszönöm, hogy ezúttal kivétel tesz,
- Mr. R. J. szállodaigazgató. - Stringer.
Nos, még nem... nem adtam áldásomat...
Áruljon el valamit, Mr...
- Stringy? - Stringer.
Szállodás ember.
- Igazgató. - A harmadik.
- Igen. - Tudom, hogy ön kedveli a cicákat.
De mi a véleménye...
az egerekről?
Egerekről?
Igen. Róluk.
Mit tenne ön, ha egerek
szaladgálnának a szállodában?
Nos, biztosíthatom, asszonyom,
itt nincsenek egerek...
De ha lennének? Elméletileg?
Ja, elméletileg.
Igen, azt hiszem, nos...
Kihívnám a féregirtókat.
Erről van szó!
Na ugye, lányok?
Kihívná a féregirtókat.
Minden ember, akinek helyén van az esze,
kiirtaná azokat a kis porontyokat.
Patkányokat.
Kiirtanánk a patkányokat.
Maga a gonosz.
Nem is lehet másképp leírni őket.
A hamisítatlan gonoszság megtestesítői. Ezek a boszorkányok.
Hallod, hogy köhögök? Biztos, hogy egy boszorka hozta rám.
Nyilván az, amelyiket a boltban láttad.
Tényleg? Egy boszorkány rád hozhatja a köhögést?
Bizony ám, kisapám.
Nagymama, hogy lehet megkülönböztetni egy boszorkányt egy rendes nőtől?
Először is, a boszorkányok nem is igazi nők.
Emberi alakot öltött démonok.
Épp ezért, ha közelebbről megnézel egyet,
látni fogod, hogy a szája széle hosszan elnyúlik,
egészen a füléig,
és ezt általában vastag púderréteggel fedi el.
És egy igazi boszorkány mindig kesztyűt visel. Mindig.
Mert egy igazi boszorkánynak nincsenek ujjai, hanem karmai vannak.
Karmai?
És lábujjai sincsenek.
Úgy néz ki a ronda lábfejük, mintha lenyisszantották volna az ujjaikat.
És minden boszorkány kopasz.
Kopasz, mint a szopott gombóc.
Parókát hordanak, amitől csúnyán kisebesedik a fejbőrük.
Ők úgy nevezik: „parókanyavalya.”
Tisztára megőrjíti őket.
Tehát kesztyű
és paróka. Van még valami?
Az orrlyuk.
- Orrlyuk? - Igen. Az orrnyílás.
Az orrlyukuk.
A boszorkányoknak nagyobb orrlyukuk van, mint a normális embereknek.
Ha ki akarnak szagolni egy gyereket,
akkor a lyuk akár 25 centire is kitágulhat.
Ja, igen. A gyerekek szaga förtelmes a boszorkák számára.
Akkor is, ha épp megfürödtek?
Az csak ront a helyzeten.
Egy illatos és tiszta gyermek kutyakakiszagú a boszorkányok számára.
- Kutyakaki? - Úgy van.
Minél tisztább egy gyerek, annál inkább kakiszagú a számukra.
Lehet, hogy nem kéne fürödnöm.
Ne bosszants, gyerek!
Álmunkban is elkaphat minket egy boszorka?
Nem.
Egyáltalán nem.
A boszorkányok sosem csinálnak olyan butaságot,
hogy felmásznak az ereszcsatornán, vagy betörnek a házba.
Különben is, fogalmuk sincs, hol vagyunk.
Oké, de még mindig félek egy kicsit.
Jól van, gyere közelebb, kisfiam!
Jól van.
Aludj egy kicsit!
Ez komoly?
Másnap reggel ragyogóan sütött a nap, és kristálytiszta volt a levegő.
Nagyon csendben maradtam, hogy a nagyi tudjon aludni,
és rendeltem neki reggelit a szobaszerviztől.
Itt a reggelid, nagyi!
Rántotta, rántott csirke, kukoricadara és pekándiós süti,
rebarbara-eper lekvár és egy kancsó édes jeges tea mentával.
De finom illata van!
Ó, jaj, de sokáig aludtam.
Nagyon köszönöm, hogy rendeltél nekem reggelit.
Adtam a fickónak fél dollár borravalót.
- Jól tettem? - Igazi úriember voltál.
- Nagymama, jól vagy? - Csak kaparja valami a torkom.
Add ide a nagyinak azt a pohár teát!
És figyelj, a nagyi ma pihenni fog.
De szeretném, ha te kimennél a friss levegőre.
Menj le a partra! Jó szórakozást!
Arra gondoltam, hogy taníthatnám Daisyt.
Persze, vidd magaddal!
Csak ne engedd túl közel a vízhez!
Nem akarom, hogy egy böhöm tengeri kígyó elkapja.
Tengeri kígyó?
Vicceltem, nincsenek is tengeri kígyók.
Menj csak! Szórakozz jól!
És ne aggódj miattam! Jól vagyok.
Bár tudtam, hogy csak viccelt a tengeri kígyókkal,
nem akartam kockáztatni. Inkább bent maradtunk.
És képzeljétek el,
hogy egy nagy bálteremhez értünk, és kiderült,
hogy a Gyermekek Elleni Erőszak
Nemzetközi Társasága
ott tartja a konferenciáját.
Hé!
Te ott!
Mit művelsz, mi ez?
- Erószakos behatolás? - Egy csendes helyet keresek.
- Minek? - Idomítani szeretnék.
Mit idomítasz?
Menő. Klassz. Hogy hívják a csávót?
Kislány. És Daisynek hívják.
Megfoghatom?
Eléggé fél az idegenektől.
Tud valami trükköt?
Épp most akartam tanítani neki. Érdekel?
Mennyi az idő?
Egy kedves hölgy mondta, hogy itt találkozzunk 12:25-kor.
Azt is mondta, hogy ad nekem hat tábla svájci csokit.
- Téged hogy hívnak? Engem... - Bruno Jenkins!
Már mindenhol kerestelek!
Apád nagyon dühös.
Szervusz, anya! Ő az új barátom.
Nagyon örvendek.
Oda nézzenek, milyen piszkos a kezed!
És az inged is! Mint egy malac!
Gyere velem!
Mit műveltél? Egy kolbászgyárban hemperegtél?
A terem teljesen üres volt.
Tökéletesen alkalmas arra, hogy Daisyt idomítsam.
Arra gondoltam,
ha a Gyermekek Elleni Erőszak képviselői megjelennek,
nem bánják majd, hogy egy fiatal egéridomító van itt,
és épp dolgozik.
Hú, ez a frászt hozta rám!
Szóval, ez lenne az.
Ez a Le Grand Imperial Bálterem,
vagy más néven a Le Salon Grande.
Valójában Murália-teremnek hívjuk, a sok gyönyörű falikép miatt...
Azt mondták, csak egy bejárat van.
Igen, hogyne.
Csak az az egy bejárati ajtó van, aminek természetesen
nem örül a tűzoltóság. Szóval kérem, ne rakjanak tüzet.
Megfelel a terem.
Rendben, szóval...
Nos, ha van valami, amit még...
- tehetek önért. - Semmi.
- Semmi? - Viszlát!
Jó, rendben.
Saoirse, zárd be a termet!
Oké, úgynevezett hölgyek!
Készüljetek a levételre!
Ébresztő!
Jól van, megbéklyózott démoni dögök,
levehetitek a kesztyűt.
És a cipőt is.
És...
levehetitek a parókát!
Mind boszorkány!
Ahogy átjárt a rettegés, meghűlt bennem a vér.
Ott voltam egy terembe zárva egy rakás kopasz boszorkánnyal!
A leggonoszabbról meg, a kopasz góréról, aki pont felettem állt,
és a parancsokat osztogatta,
rögtön tudtam, hogy kicsoda, amikor rendesen megnéztem magamnak.
Ő a Főboszorkány.
Boszorkányok!
Egy rakás
semmirekellő féreg vagytok!
Ma reggel
reggeliztem,
kinéztem az ablakon, és a tengerparton
mit nem láttam?
Na, mit?
Egy tucat...
sőt több száz...
sok száz undorító porontyot.
A homokban játszadoztak,
és rögtön elment tőlük az étvágyam!
Tehát...
Íme a parancsom!
Azt akarom, hogy a világ összes gyereke
eltűnjön a Föld színéről!
Összetiporjuk, széttapossuk, péppé zúzzuk őket!
Kegyelmes asszonyom, van valami terve?
Hogy tüntethetnénk el minden gyereket...
Igaziból jó kérdés volt.
Engedetlenségre vallott, de a kérdés jó.
Persze hogy van tervem.
Azt akarom, hogy mindenki térjen vissza a nyomorult kis városába,
és nyisson...
édességboltot!
Ebben a boltban
a világ legjobb minőségű és legfinomabb cukorkáit fogjátok árulni.
Most nyilván azon jár az eszetek:
„Honnan szedjek annyi pénzt, hogy édességboltot nyissak?”
Nos, én erre is gondoltam.
A szobámban, a 666-os szobában
van egy hajóbőrönd tele vadonatúj, ropogós százdollárossal!
666-os szoba.
Ne feledjétek a 666-os szobát,
és hogy a világ legjobb minőségű és legfinomabb cukorkáit fogjátok árulni.
És...
a 86-os Időzített Egeresítő Varázsszert fogjuk használni!
Egy csepp cukorkára cseppentett varászszer
egy óra alatt egérré varázsolja a kis rohadékokat!
Két csepp fél óra alatt egeret csinál az undorító kis porontyokból.
Három csepp pedig azonnal átvarázsolja őket!
Instant egeresítő!
Jaj ne!
Kuss már!
Alig egy órája
találkoztam egy visszataszítóan büdös kisfiúval,
és adtam neki egy tábla méregdrága svájci csokit.
Persze volt egy csepp 86-os varázsital
- a csokira cseppentve... - Ó!
- ...az Időzített Egeresítő Varázsszerből. - Bruno!
Azt mondtam a mohó kis kölyöknek, hogy legyen itt pontban 12:25-kor.
Tehát kevesebb mint tíz perc múlva,
ti szánalmas boszorkányok, a zsenialitásom szemtanúi lesztek.
Zseni! Zseni! Zseni!
Csendet!
Hol a csokim?
Itt a kis falánk nyomi.
- Gyorsan! Fel a parókát! - Hé, odabenn van?
Üdvözöllek, te...
kedves fiatalember!
Már vártunk.
Kedves fiam!
Itt van a csokoládé.
Hat tábla csokit ígért nekem!
Csak egyet látok a kezében.
Látjátok, hölgyek,
nemcsak kövér és ostoba, de falánk is.
Úgy is van, fiatalúr!
Itt van a finom csokid.
Gyere, és vedd el!
Készüljetek, lányok!
Tíz másodperc.
Add ide a csokimat! Add ide!
Itt van, drágám!
Daisy, mit csináljunk?
Add ide!
Öt másodperc!
Add ide a csokimat! Add ide!
Három...
- Add ide! - Kettő...
Egy...
Rajta!
Az a büdös kölyök,
az a szörnyű tetű
átváltozott...
Megcsinálta! Zseni!
...egy bájos kis egérré!
Most mi van?
Hol a csokim?
Taposd agyon!
Taposd el! Öld meg!
Ott van!
Brunót egérré változtatták, és most megpróbálják eltaposni!
Idehozom!
Te megszólaltál?
Egy egész csapat! Mindenhol ott vannak!
Kapd el! Hol van?
A mindenit! Te egy óriás vagy. Miért vagy ilyen nagy?
Nem vagyok nagy. Te vagy kicsi. Normális vagyok.
Hogy lehetnék én kicsi?
Mert egér vagy.
Egy boszorkány elvarázsolt téged.
Boszorkány? Milyen boszorkány?
Tudtam!
Kutyakaka!
- Segítség! - Kapd el!
- Segítség! - Taposs rá!
- Fordíts meg! - Segítség!
Nyisd ki a szád!
Jól van.
Ha ezt akarod,
a Shakespeare-módszert alkalmazzuk.
Egy csepp...
Kettő...
És rajta!
Igen!
Milyen édes kis egerentyű vagy!
Kinél van a kalapács?
- Itt van! - Add ide a kalapácsot!
Hol van?
Nem félek semmitől.
Elkaptam. Hol a kalapács?
Add már ide!
Fuss, Bruno, fuss!
Szóval te is egér vagy?
Most megvagy!
Négy lábon!
Állj négy lábra!
Patkányok! Ez zsákutca!
Fuss, Bruno, fuss!
Nem!
A hátam!
Mi történt velünk?
Miért vagyunk egérek?
- „Egerek.” - Mindegy.
Boszorkánygyűlés van a szállodában,
és van egy gonosz varázsszerük.
- A csokidra tették. - A csokimra? Teringettét!
Mindig csokiba keverik. Ez a bevett boszorkánymódszer.
- Várj! Te is gyerek voltál? - Kislány voltam.
Kecskének nézek ki?
Nem, egérnek.
Mihez kezdünk?
Nem akarok egér lenni.
Pocakos kiscsávó akarok lenni.
- Gyerek. - Mindegy.
Jól van, meg kell találnunk a nagymamámat! Ő mindent tud a boszorkányokról.
Tudni fogja, mi a teendő. Gyertek!
Két ráksaláta. Mit csinálsz?
Tyű, mennyi finomság!
Oké, elmondom, mit csinálunk.
Látod azt a szellőzőnyílást?
Biztos, hogy az előcsarnokba vezet. Menjünk!
Veszed fel rögtön! Az szarvasgomba.
Van fogalmad róla, mennyibe kerül a szarvasgomba?
Töröld le, és tedd a mártásba!
Mi ez? Ez nevezed szuflénak?
Gyertek ide segíteni!
És most mi lesz?
Csak annyit kell tennünk, hogy eljutunk a lifthez,
majd fel a negyedik emeletre.
Gyertek!
Kéne egy kis segítség!
Teringettét!
- Siess! - Erre!
Most jutott eszembe valami.
Hogy fogjuk elérni a negyedik emeleti gombot?
- Földszint? - A negyedikre, kérem.
Gyertek!
Ez az én szobám, a 766-os. Erre!
Soha nem fog meghallani minket.
Ott a csengő!
Gyerünk!
A teringettét!
Egymás vállára állunk. Emberes munka lesz.
Úgy érted, egeres?
Igen, úgy.
Megvan...
Megvan!
Segíts nekem!
Szent Habakuk, el ne engedjetek!
Kövessetek, fiúk!
Egerek!
Mindenhol ott vannak!
Nagyi, én vagyok az. Én vagyok az, az unokád.
Az unokám...
Tényleg te vagy az?
Igen, nagyi, én vagyok.
- Tényleg te vagy az? - Tényleg.
- Mi történt? - A Főboszorkány műve.
A Főboszorkány! Uramatyám! A Főboszorka!
Igen. Egeresített.
Az egész hotel tele van boszorkányokkal.
Boszorkánygyűlést tartanak, vagy ilyesmit.
Olyan sok mindenen mentél keresztül, ez nem hiányzott.
Annyira sajnálom.
Nagyi, kérlek, vegyél fel a földről, és tegyél az asztalra!
- Hogy csináljam? - Vegyél fel!
- Vegyelek fel? - Ahogy én Daisyt.
Jól van.
Nem hiszem el, hogy ez történt veled.
Ennél sokkal rosszabb is lehetne!
Tényleg?
Ó, igen, nagyi, jut eszembe, ő a barátom, Bruno Jenkins.
Ő is egér már,
de valamikor egy pufók kis angol kölyök volt.
Elég lett volna annyi: „Ő a barátom, Bruno.”
Annyira sajnálom, Bruno.
A csúnya, gonosz boszorkányok téged is elkaptak, mi?
Rendesen elbántak velem. Rémes egy nap volt.
Nem vagytok éhesek?
Daisy is gyerek volt régen. Lány.
Miért nem beszéltél korábban, drágám?
Mert egy egér számára veszélyes lehet, ha kiderül, hogy tud beszélni.
A legtöbb ember nem érti, és megijed.
Majdnem megszólaltam, amikor tetszett mesélni azt a történetet,
hogy Alice Blue csirkévé változott,
de aztán meggondoltam magam.
Szóval valami átkozott, gonosz boszorkány egeresített téged.
Igen, asszonyom, négy hónapja.
Pont azon a napon, amikor megszöktem az árvaházból.
Az történt, hogy egy kedves hölgy... Legalábbis azt hittem, hogy kedves.
Na mindegy, szóval megkínált csokoládéval, és egy pillanat alatt, puff!
Átváltoztam.
Aztán szélsebesen eliszkoltam,
de egy koldus felkapott, és eladott egy állatkereskedésnek,
hogy ennivalót vehessen.
Nyam-nyam!
Annyira sajnálom, Daisy.
- Mary. Az igazi nevem Mary. - Mary. Szép név.
Bocsássatok meg, de annyit beszéltünk az ételről, hogy megéheztem.
Kaphatnék abból a szőlőből?
Tehát a Főboszorkány itt van ebben a szállodában?
Ki kell találni valamit, hogy visszavarázsoljunk titeket.
A Főboszorkány szobájában rengeteg varázsszer van.
A világ összes gyerekét egérré akarja varázsolni.
Ezt meg kell akadályozni!
- Ki az? - Karbantartás.
Gyorsan, bújjatok el!
Ugorjatok be a kötéstartó táskámba!
Bújjatok le!
Igen.
Elnézést a zavarásért, asszonyom,
de jelentették, hogy rágcsálók vannak hotelban.
Rágcsálók? Egy ilyen drága hotelben?
Ez furább, mint a piros hó.
Valószínűleg csak vaklárma.
A szobalány, aki látni vélte őket, hajlamos a túlzásokra.
De azért a biztonság kedvéért itt hagyom ezeket a csapdákat,
- engedelmével. - Jól van.
Minden szobában leteszünk párat.
Csak a biztonság kedvéért.
Szóval, mik ezek? Egerek?
Ó, nem, asszonyom.
A szobalány szerint egy sereg hatalmas patkány volt.
Legalább tucatnyi rémség.
Te jó ég, egy tucat?
Hát, ahogy említettem,
ez a szobalány hajlamos a túlzásokra.
Friss wisconsini cheddar sajt.
A kis nyavalyások megvesznek érte.
Nem tudnak ellenállni neki.
A lényeg, ha meghallja, hogy lecsapódik,
azonnal szóljon!
Feltétlenül.
Helyes.
Ezt se tudod? A szőlő ártalmas az egérnek.
Na, ide figyeljetek! Ne menjetek a csapdák közelébe!
Ha tudnánk szerezni abból a varázsitalból,
talán vissza tudnám fejteni az összetételét.
És csinálhatnék egy olyan bájitalt, ami gyerekké változtatja az egeret.
Mindig nálam vannak a bűbáj elleni készítményeim.
De ki tudja, hol van ez a mindenre elszánt, gonosz boszorka?
Mi tudjuk. A 666-os szobában.
Hallottuk, amikor megparancsolta a többinek,
hogy vacsora után menjenek a 666-osba.
Mi a 766-os szobában vagyunk. A 666-os szoba alattunk van.
Te Jóisten!
Az az elvetemült némber itt van alattunk?
Igen. És elmondom, mit csinálunk.
Megvárjuk, amíg a Főboszorka kimegy a szobából,
elővesszük a nagyi kötését,
amin, mint egy kötélen, leengedtek engem a Főboszorka erkélyére.
Elmarok egy üveg bájitalt,
nagyi visszahúzza a kötést, és visszafordítja az átkot,
és tádá, újra gyerekek leszünk!
Fiatalúr, ez mind most pattant ki az agyadból?
Ahogy mondod.
Mocskos, szemét kölykök!
Okádnom kell tőletek!
Ó, Hadész, a helyzet egyre rosszabb.
Már a gyomorkeserű sem ízlik.
Ő a Főboszorkány, az tuti.
Nagyi, az a varázsital. Jégbe hűtve tárolja.
Igen, pont erre van szükségünk.
Hadész, gyere!
Lekéssük az uzsonnát!
Uzsonnaidő van, nagyszerű.
Csak egy üveg varázsszer kell nekünk.
Gyorsan vegyél el egyet, és siess vissza!
Nem lehet tudni, mikor eszi haza a fene a banyát.
Biztosan meg vagy rémülve, kicsim.
Nem félek, nagyi.
Nem tudom, miért,
de amióta kisegérré változtam,
nem ijesztenek meg az apróságok.
Jól van. Kapaszkodj erősen!
Nem hiszem el,
hogy nem engedik be a drágaságomat az étterembe.
Ez a szállodának nevezett tetűtanya diszkriminál.
Pénz. Pénz, pénz, pénz!
Ó, Hadész,
miért van az, hogy ebben az undorító emberi világban mindenhez pénz kell?
Mindig csak ez a mocskos pénz!
Megvan!
Lám, lám!
Hogy került ide ez a kötés?
Ó, jó napot!
Leesett a kötésem az erkélyről.
De semmi baj.
Hála az égnek meg tudtam fogni.
Egyszerűen csak visszahúzom, és kész.
Nem szeretnék zavarogni.
Engedje el!
Ismerlek téged!
Engem?
Nem hinném.
Már láttalak korábban. Emlékszem az arcodra.
Talán az előcsarnokban látott.
Nem, nem az előcsarnokban.
Hanem...
Ki az?
III. Stringer vagyok, a szállodaigazgató.
A fenébe!
Azt akarja, hogy távolítsam el a gyerekeket a partról?
Igen, azt.
Nos, meglátom, mit tehetek.
Asszonyom, ezt ma eszközöltem önnek. Arra gondoltam, örülni fog.
Ez egy macskahordozó.
Arra gondoltam, beletehetné bundás barátját,
és mindenhová magával vihetné a hotel területén,
még az étterembe is.
Azt gondoltam, tetszeni fog önnek.
Nos...
hadd mondjak valamit, Mr. Macskahordozó-Eszközlő!
Semmi szín alatt nem engedném, hogy az én drágaságom...
Nézzen oda! Tetszik neki!
És majd elfelejtettem.
Ami a hölgyek vacsoráját illeti,
elfelejtettünk levest választani.
Nos, két lehetőség van.
Az egyik a cajun fűszerrel ízesített rákleves kreol módra,
a másik a sárgaborsó-krémleves.
Melyik az olcsóbb?
A friss rák bizonyosan ízlene önöknek...
Melyik?
A sárgaborsó-krémleves.
Akkor azt kérünk.
Igen, asszonyom.
És...
ne tegyenek bele fog-hagymát.
- Mit ne? - Fog-hagymát.
Fokhagymát?
Talán dadogok?
Fokhagyma nélkül.
A hölgyek
mindannyian bizonyos szelektív ételérzékenységben szenvednek.
Vagyis válogatósak.
Igen, asszonyom. Ahogy óhajtja.
- Tájékoztatom a szakácsot. - Helyes.
- Távozom is. - Még helyesebb.
Nos, drágaságom,
mivel látom, hogy tetszik neked ez a ketrec,
ott is maradhatsz!
Áruló!
Egeresítő bájital.
Egy csepp kerti izsóp.
Kevéske fekete üröm.
Egypár csepp gyógyító víz, egyenesen Lourdes-ból.
Ez a legerősebb gyógyító víz.
Jól van.
Fogjuk meg egymás kezét, és hajtsuk le a fejünket!
Hát...
Nincs mit hozzáfűzni.
Meg kellett próbálnunk.
A boszorkány hatalma
sokkalta erősebb, mint az én házi főzeteim.
Gonosz hatalom.
És erős.
Sokkal erősebb, mint én.
Kérlek, ne sírj, nagyi! Minden rendben lesz.
Sajnálom, gyerekek.
Nem a te hibád. Van, amire nincs ráhatásunk.
Igen, ez így van.
Nem is bánom, hogy egér vagyok.
Egész nap a barátaimmal lehetek,
nem kell többé iskolába járnom, és nem kell megtanulnom vezetni,
ami azt jelenti, hogy nem fogok karambolozni.
Édes gyermekem! Gyere ide!
Nagyi, fogsz rám vigyázni? Akkor is, ha egér maradok?
Persze hogy fogok, drágám. Nem számít, ki vagy,
vagy hogyan nézel ki, ha valaki szeret téged.
És én mindig szeretni foglak.
És a barátaim? Ők is itt maradhatnak?
Hát, persze.
Ha akarnak,
de ne feledd, nekik is vannak szeretteik, akiknek hiányozni fognak.
Ebben nem vagyok olyan biztos.
Ne butáskodj! Biztos, hogy szeretnek téged.
Anyám ügyetlennek tart,
és apámnak az a baja, hogy állandóan éhes vagyok.
Talán ez segít, hogy megszeressenek olyannak, amilyen vagy.
Szerencsés vagy, hogy vannak szüleid, Bruno.
Van köztünk olyan, akinek nincsenek.
De minden rendben lesz.
Itt van nekünk a nagyi, aki mindig a gondunkat fogja viselni.
És ezért nagyon szerencsések vagyunk.
Most már csak arra vagyok kíváncsi, hogy mit lazsáltok itt?
Miként fogjuk megoldani, hogy a gonosz boszorkák
ne varázsolják egerekké a gyerekeket?
Igaza van. Tennünk kell valamit!
Tudom, mit tegyünk.
Beosonok a konyhába a 86-os Egeresítővel,
és a boszik levesébe csöppentek a szerből,
így mind egérré változnak.
Biztos vagy ebben, pindurim?
Ez nagyon veszélyes és ijesztő feladatnak tűnik.
Bízz bennem, nagyi, megoldom!
Az előcsarnokban találkozunk. Bruno és Daisy tudják, melyik nyílásnál.
Légy óvatos, drágám!
Az leszek, nagyi!
Siessünk!
- Kész a borsóleves. - Borsóleves kész.
Fokhagyma nélkül.
Kész a leves, nincs benne fokhagyma.
Hol van a garnéla?
Ez nem garnéla, hanem rák.
Nem tudod, mi a különbség a garnéla és a rák között?
Számold meg az ollóit! Un, deux. Egy, kettő.
Tálaljuk a levest!
Gyerünk, emberek!
Igen, séf.
Te meg mit csinálsz?
Előkészítem a rákot.
Ne mondd már, hogy ez rák!
- Rákszakértő vagyok. - Ez rák.
Harminc éve készítek rákot, de kizárólag vajon.
- Vajon? - Nem olajon.
Nem érdekel, mit kárognak a táplálkozási szakértők.
Tönkreteszik a finom ételeket.
Csak vajon!
Hol van a rák?
Kérvényt nyújtsak be a rákok miatt?
Tálaljuk a levest!
Igen, séf.
Sírsz?
Nincs sírás a konyhámban.
Séf úr, kéne bele egy kis fokhagyma.
Semmi fokhagyma! Stringer utasítása.
Ég a zsír!
A tűzoltásra való takaró a mosogató alatt.
Csak nem a rákok estek szét?
Hagyd a rákot, dobj bele garnélát!
Ti idióták, nem tudjátok...
Adjatok egy kést, hogy szíven szúrjam magam!
Valaki hívja az irtókat!
Ott van anyukám és apukám!
- Ők az édesanyád és édesapád? - Isten bizony!
Bruno, ideje köszönni a szüleidnek!
Meg van őrülve? Itt a bárban?
Itt és most.
Elnézést, önök Mr. és Mrs. Jenkins?
Miben segíthetünk?
Nos, furcsa közölnivalóm van a fiukkal, Brunóval kapcsolatban.
Mi van Brunóval? Hol van?
Talán jobb lenne félrehúzódni valahova.
Miért kéne? Mi rejtegetnivalónk van?
Nem könnyű elmagyaráznia.
Sokkal jobban érezné magát, ha felmennénk a szobájukba.
Nézze, kedves hölgyem,
tökéletesen jól érzem magam itt, ahol vagyok.
Szóval vagy elmondja, hol találom Brunót,
vagy békén hagy minket.
Nos...
Itt van.
Ez egy egér! Egy egér!
Az isten szerelmére, mi ütött magába? Vigye innen ezt a koszos dögöt!
De nem! Ő Bruno.
Bruno, mondj nekik valamit!
„Mondj valamit”? Meg van maga őrülve?
Tűnjön el innen, különben hívom az igazgatót!
Ne ordibáljon itt! Ez az önök fia, Bruno!
Igazgató! Kérem az igazgatót!
Ez a nő majdnem halálra rémítette a feleségemet.
Patkányok vannak a táskájában.
Bruno, miért nem szólaltál meg?
Apám utálja, ha tele szájjal beszélek.
Nagyi!
Itt vagyunk!
Hát itt vagy! Hála az égnek!
- Szóval, hogy ment? - A leves megvan.
Nézzétek! Ott a borsóleves.
Tessék, fokhagyma nélkül.
Elnézést, hölgyem, válthatnánk pár szót?
Erre tessék!
Erre!
Ugye az nem fordulhat elő, hogy ön egy egeret hurcolászik
itt a táskájában?
Egeret?
Mi a nyavalyáért hurcolnék magammal egy egeret?
Van ennek valami köze ahhoz, hogy patkánycsapdákat
- raktak le a hotelszobákban? - Patkánycsapdákat?
Ezzel a szánalmas ötlettel akar itt ködösíteni?
Azzal vádolja a vendégeket, hogy egeret hurcolásznak,
ezzel akarja álcázni a tényt, hogy a szállodát ellepték az egerek?
- Nem... Mi? - Hát, ide figyeljen!
Nehogy meglássak egyetlen egeret is ebben a méregdrága hotelban!
Még egy kicsi, aranyos egeret sem!
Igen, asszonyom. Én annyira...
Tévedés volt. Bocsánat.
Luther!
Kísérje a hölgyet a legjobb asztalhoz!
Erre parancsoljon!
Elnézést, hölgyem,
én csak...
Ez a legjobb asztalunk, asszonyom.
Nagyon köszönöm, Luther. Biztos vagyok benne, hogy az éttermük
legszebb asztala épp a konyha mellett van.
Szeretek a kijárat közelében ülni, hogy gyorsan távozhassak.
Ahogy parancsolja!
Ezt figyeljétek!
Ízlik nekik a leves.
Döntött már, asszonyom?
Igen, azt hiszem, egy jambalayát kérek.
Remek! És valami előételt?
Jól néz ki az a borsóleves, amit az elegáns hölgyek esznek.
Olyat kérek.
Sajnálom, de az a leves
kizárólag a hölgyek számára készült.
Hadd mondjam el, hogy a hölgyek mind erősen allergiásak a fokhagymára.
Direkt kérték, hogy ne legyen benne fokhagyma.
Így semmi íze. Gyakorlatilag ehetetlen.
Értem.
Nem hangzik túl étvágygerjesztőnek.
Javasolhatnám a cajunnal fűszerezett rákot kreol módra? A specialitásunk.
Hát...
Igen?
A garnéla kreol módra megfelel.
Vagyis a rák?
Igen, az.
Remek.
Bújjatok le, jön valaki!
Copf.
Tessék?
Copf.
Copfos voltál.
Ismerem magát?
Sok évvel ezelőtt, egy kis porfészekben.
Alabama egyik kisvárosában.
Copfot viseltél.
És elszaladtál előlem.
Emlékszel?
De elkaptam
azt a nyomorult kis barátnődet.
Rémlik?
Gyorsan! Álljunk egymás vállára!
Maga volt az.
Maga az a gonosz boszorkány, aki átváltoztatta Alice-t.
Csúnyán köhögsz...
Mi a fenét csináltok?
Nagyi, oda nézz!
A betyárját!
Csapj bele, bébi!
Ez nem semmi patkányosodás!
Te jó ég! A lábamon van!
Azta, elszabadult a pokol!
Gyere csak, te szemét állat...
Vegyék le rólam!
Gyerünk, srácok, iszkiri!
Hívjátok az irtókat!
Szép munka volt!
Mennyi varázsszer!
Gyerekek, szedjünk össze minden üveget!
Nagyi, mi legyen vele?
Felhívom az igazgatót, hogy engedje ki, ha mi már végeztünk.
Elejtettem pár üveget!
Mindjárt felveszem.
Irtó jó szaga van a sajtnak!
Nézz csak oda, mire késztettél!
Azt hiszed, olyan nagyon okos vagy, mert lopott kulccsal törtél be a szobámba?
Mindenki tudja, hogy a recepción van pótkulcs.
Nem fogjuk tűrni, hogy megvalósítsa a gonosz és kegyetlen tervét.
Nem? És ki fog megállítani?
Egy hozzád hasonló gyenge, ostoba és beteg nőszemély?
Szerinted ez vicces?
Nem ez.
Eszembe jutott valami.
Hamarosan semmire se lesz képes.
És miért, te kis bátor, nemsokára halott nőszemély?
A borsóleves miatt.
A borsóleves...
Nem... Nem...
Nem...
Te ostoba fajankó!
Nem ettem a levesből!
Ha fel tudod idézni...
félbeszakítottak.
Oké, elmondom, mi lesz.
Lám csak!
Na, nézzük!
Az lesz, hogy szétfeszítem a mellkasod,
és kitépem az összezsugorodott, nyamvadt szívedet,
és addig szorongatom, míg szét nem robban.
Blablabla.
Az ocsmány boszorkányszöveg egy csöppet se ijeszt meg.
Pedig meg kéne,
mivel az én vicsorgó pofám fogod utoljára látni az életedben.
Teljes szívemből hiszem,
hogy a végén
a szeretet győzelmet arat a gyűlölet és gonoszság felett.
Nem mondod.
Lehet, hogy Alice-t és unokámat sikerült elvarázsolnod,
de gondom lesz rá, hogy ne legyen több áldozat.
Isten engem úgy segéljen!
Most!
Ostoba patkányok! Nézd, mit tettetek!
Futás!
Mit tettetek velem?!
Rohadt patkányok!
Gyertek ide!
Ocsmány dögök!
- Hamm! - Paraziták!
Elkaplak titeket, ti bűzös patkányok!
Megvagy!
Mi?
Elegem van a gyalázkodásból!
Mi ez?
Te ostoba! Engedj ki!
Engedj ki!
Kitépem a nyelveteket!
Ostoba egerek!
Üvegben a boszorkány...
- Engedjetek ki! - Boszi az üvegben...
Engedjetek ki ebből a hülye akváriumból!
Nagyi, ez a hajóbőrönd kulcsa!
Az az én kulcsom! Te csökött agyú poronty!
- Csökött agyú paraziták. - Gyertek!
Húzd vissza a mocskos nyelved, te csatornatöltelék!
Mit csináltok?
Mit csinálsz? Az az enyém!
Idióták! Gazemberek!
Ez aztán sok lé.
- Zsír. - Guba.
Ne már, ettől farkaséhes leszek.
Tűnés onnan! Az az enyém.
Vedd le a mocskos mancsodat a mocskos suskámról!
Kiszúrom a szemed! Mit bámulsz?
Mi az, nagyi?
A világ összes boszorkányának a neve és a címe.
Azta!
A listával, a pénzzel és a varázsszerrel
a világ összes boszorkányát patkánnyá tudjuk változtatni.
Nagyszerű!
Rozsdás ollóval vágom le a farkatokat!
Körömcsipesszel lyukasztom ki a fületeket!
Kiszúrom a gombszemeteket!
Ezért megfizetsz!
Jól van, gyerekek, ugorjatok be! Sok dolgunk van még.
Majdnem elfelejtettem.
Ne, ne csináld ezt!
Mi a fene?
Hadész!
Jó cica!
Jó cicus vagy!
Aranyos kiscica!
- Érezzétek jól magatokat! - Édes cica!
Te ostoba, rühes macska! Drágaságom!
Tedd vissza a könyveket!
Nyugi, te ostoba, drágaságom...
Ne! Hadész!
Hadész! Aranyom! Jusson eszedbe, ki etet téged!
Ne, inkább ne beszéljünk a kajáról!
Nagyi, hallod ezt?
Nem tudom, miről beszélsz. Nem hallottam semmit.
Nagyon köszönöm.
És magának is.
Másnap reggel örömteli és diadalittas hangulatban voltunk.
Ami azt illeti, nagyi annyira boldog volt,
hogy a szálloda teljes személyzetével megosztotta az örömét.
Köszönet mindenért.
Magának is.
És önnek is.
Köszönöm, asszonyom.
Bruno megpróbálta elmagyarázni a helyzetet a mamájának.
Szia, mama!
Most már egér vagyok.
Ez egy egér!
De kiderült, hogy Mr. és Mrs. Jenkins nem igazán voltak odáig az egerekért.
Ezért úgy döntöttünk, hogy az lesz a legjobb,
ha Bruno velem marad, meg nagyival és Daisyvel.
Gyorsabban, gyorsabban!
Ez az!
Megcsináltad!
A szél miatt!
Király!
Milyen a hajam?
Menjünk még egy kört!
Ezúttal én ülök elöl.
Nagyi, jó egérnek lenni.
Meghiszem azt!
De akarod tudni, mi a fura? Még mindig kisfiúnak érzem magam.
Mert az is vagy, édesem.
Az élet mindannyiunkat megváltoztat. Nézz csak rám!
Az évek szépen elteltek, de még mindig kislánynak érzem magam.
Én meg még mindig fiúnak érzem magam.
Na, látod?
Lassan megérted.
Soha ne add fel önmagad!
Ha rád nézek, nem bajuszkát látok, vagy rózsaszín orrot.
Hanem a szemedet.
A csillogó és gyönyörű szemedet.
Nagyi...
meddig él egy egér?
Egy átlagos egér csak három évig él,
de te nem közönséges egér vagy, te egér-ember vagy,
és egy egér-ember szinte biztosan elél
háromszor annyi ideig, mint egy közönséges egér.
Talán még tovább.
Ez jó hír.
Nem akarnám, hogy más viselje gondomat.
Nagyon öreg egér leszek, és te nagyon öreg nagymama,
és mindketten együtt halunk meg.
Ha szerencsénk van, édesem.
De senki sem tudja, mennyi időnk van ezen a földön.
Csak Isten a megmondhatója.
Ez a dolgok természetes rendje.
Daisy, Bruno és én szerettünk a nagyival élni.
Egy nagy, boldog család voltunk.
BOLDOG KARÁCINIT!
ÉLVEZZE AZ EGÉR KARÁCSONYT! 1975
ÜDVÖZÖLJÜK A MESÉS LAS VEGASBAN
CINTALAN VAGY RENDES? '77
BECSAPTUK AZOKAT A BOSZORKÁNYOKAT! INKOGNITÓ 79
BOSZORKÁNY VADÁSZOK
Hol is tartottam? Ja, igen.
Hát, itt vagyunk...
és folytatjuk a harcot.
Folytassátok a harcot!
Az évek során sikerült egeresíteni
minden átkozott boszorkányt az Egyesült Államokban.
Azért gyűltünk össze, hogy felvegyük a harcot a világ boszorkái ellen.
- Megvannak a nevek? - Igen, uram.
- És a címek? - Azok is.
A 86-os Egeresítő Varázsital?
Igen, uram. A 86-os Egeresítő főzet, uram.
Induljunk máris,
és kóstoltassuk meg a boszikkal a saját főzetüket.
Készen állsz erre a küldetésre, öregfiú?
Nagyi, most állok csak készen igazán!
A feliratot fordította: Hegyi Júlia