-Slutt! -Charlie!
Nei! La meg være! Slipp!
-Vi må dra, ellers dør vi! -La meg være! Slutt!
Sigur, det er meg.
Jeg ville bare at du skulle vite...
at jeg ikke kan forestille meg å leve uten deg heller.
...har også lidd store tap. Så langt er det rapportert om
at flere kystlandsbyer er ødelagt,
og over 350 personer er meldt savnet.
...vil påvirke livene deres i lang tid fremover.
...i hele verden.
Omfanget av katastrofen er fremdeles ikke klart.
Over 700 personer er savnet i den norske byen Trondheim.
...prøver å flytte seg innlands, bort fra kysten.
Storbritannia har også lidd enorme tap.
Så langt er det rapportert om at flere kystlandsbyer er ødelagt...
Charlie?
Sigur, det er meg.
Jeg ville bare at du skulle vite...
at jeg ikke kan forestille meg å leve uten deg heller.
Ett spørsmål...
Beklager, jeg er sent ute. Kan jeg gå før dere?
Jeg er virkelig lei for det.
Jeg er sen.
Kom nærmere. Vent.
Jeg vil nå be dere om å se på skjermen.
De røde områdene på kartet viser hvor de smittede krabbene
først kom i land i Japan.
Får jeg se kortet ditt?
I kjølvannet av angrepene fra smittede krabber
som spredte seg langs kysten av Sør-Afrika,
Brasil, Marokko og India.
-Hvordan går det? -Bra. Godt å se deg.
Siden det første tilfellet
har bakterien infiltrert hver eneste vannkilde,
både menneskeskapte og naturlige, hvor enn den er blitt introdusert.
Førti prosent av verdens befolkning bor i kystområder.
Dersom krabbesvermene dukker opp andre steder,
står vi overfor den største menneskeflukten
vi noen gang har sett.
-Dr. Roche? -Ja?
Vi har vært klare over påvirkningen
oppvarmingen av havet vil få på stigende havnivå.
Antallet mennesker som drives på flukt grunnet dette,
i tillegg til hvordan det vil påvirke bakteriens patogene evner,
så vel som virus, sopp, parasitter...
-Ja? -Sigur?
Ser du på?
Ja.
Jeg ringer deg opp igjen.
Dr. Roche.
At en mer dødelig bakteriestamme dukker opp er...
dessverre ingen overraskelse.
Nei, det er det ikke.
Men det vi ikke kunne forutse, var at den ville bli spredt
via en invasjon av en ukjent art.
Som ikke later til å ha noen annen funksjon enn å smitte oss
med bakterien den bærer på.
Dr. Roche,
mener du at krabbene forurenset vannforsyningene våre med vilje?
Det er ikke noe jeg mener, Mr. Peak.
Dataene tilsier det.
-Hallo? -Riku, det er Sigur.
Jeg vil gjerne snakke med dr. Roche. Kan du ordne det?
Jeg spør henne litt senere i dag.
Flott. Vet du om Leon Anawak skal holde foredrag?
Eller noen fra Vancouver Island Marine Institute?
Navnet hans står ikke i programmet. Hvordan det?
-Jeg vil gjerne møte ham. -Når?
Så snart som mulig.
Tror du det lar seg gjøre?
Jeg skal se hva jeg får til.
Skal du be meg dra innlands?
Det blir verre før det blir bedre.
Dette er hjemmet vårt.
Det vet jeg.
Jeg husker deg der ute.
Da du var liten.
Du lekte i bølgene, moren din løp etter deg på stranden.
Du følte deg nok mer hjemme der enn mellom fire vegger.
Det har du rett i.
Det gjør jeg ennå.
Jeg setter pris på omtanken, Leon. Det gjør vi alle.
Men til Murrey Cove er borte...
vil de fleste av oss bli her.
Jeg er stolt av deg, gutten min.
Det er en trøst å vite at man er akkurat der man skal være.
Takk.
Tror du at å flytte innlands har noe for seg?
Det er tryggere enn kysten.
Jeg er enig med Kit.
Hva skal vi gjøre innlands?
Å stå i det på mine egne premisser høres ut som et bedre alternativ.
Mens jeg er borte...
Jeg skal passe på ting her.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Vi får håpe alt er her når du kommer tilbake.
Gjør oss stolte.
NY MELDING RIKU SATO
Hvis vi går ut ifra at angrepene ikke var tilfeldige...
Det tror jeg ikke de er.
Vel, da tyder det på at de var strategiske.
En del av en større plan.
Jeg vet det høres søkt ut.
Jeg har virkelig prøvd å finne en annen forklaring.
Men du fant ingen?
Nei.
Det som er enda mer urovekkende, er at det som står bak, synes å lære.
Lære?
Bakteriestammen vi fant i hummerne
ble bragt i land av fiskerne som fanget dem.
De infiserte krabbene kom i land på egen hånd.
Du forstår vel hvorfor jeg ikke nevnte det for rådet...
Vel, faktisk er jeg enig med deg.
Det er mange andre også.
Har du tid til å møtes?
I Trondheim?
Nei, i Kiel. Ved marinbiologisk institutt.
Kjenner du Katharina Lehmann?
Ikke så godt, men vi har snakket sammen et par ganger.
Saken er bare den...
Jeg lovte barna mine å komme hjem.
Jeg vet det er mye å be om.
-Når? -I morgen.
Greit, jeg kommer.
Rahim, Leon Anawak kommer straks. Kunne du tatt ham imot?
Og tatt ham med til laben?
-Ja visst. -Flott. Takk.
Leon Anawak?
Ja.
Rahim Amir. Jeg jobber med professor Lehmann.
-Hatt en god reise? -Min første tur i privatfly.
Samme her.
Bli med meg.
Kantinen er stengt, men vi har kaffe og smørbrød
på kontoret hvis du vil ha noe å spise før vi setter i gang.
Snakket du med de andre?
Ja. Cécile og Leon.
Professor Lehmann?
Nei. Jeg tenkte det var best å vente på forsterkninger.
De siste dagene...
eller ukene... har vi alle sett ting som ikke skal skje.
Og...
likevel gjør de det.
Bestander av marine arter vokser nå så eksponentielt
at det strider imot biologien.
Hvaler oppfører seg som om de er besatte...
Plutselige forekomster av vann der det ikke har forekommet på lenge
over enorme områder...
Arter som er infisert med muterte bakterier forgifter vannet...
Jeg tror at noe...
ligger bak hendelsene vi alle har vært vitne til.
Noe har vendt havene mot oss og bruker dem som våpen.
Om disse...
fenomenene...
faktisk henger sammen,
at de er hinsides alt vi har kunnskap om,
skjer de på et eller annet vis i regi av
en slags intelligent livsform
som vil drive oss vekk fra havet...
Er det det du sier?
Ja.
Men vi har så vidt skrapet i overflaten
av hva som kan være en plausibel forklaring.
Professor Lehmann...
Det er sant som du sier.
Men instinktivt føler jeg at dette er noe annet.
Leon, jeg betviler ikke
at det er viktig å følge instinkter
eller at intuisjon har vært en pådriver
for flerfoldige gjennombrudd innen vårt felt.
Men å forkaste alt vi påviselig vet...
og forhaste oss inn i en slik antagelse...
Det er fordi alt jeg vet at er sant, ikke lenger er sant
at jeg måtte lete andre steder.
Og... Jeg klarer ikke slå fra meg tanken om at det som skjer i havene,
på en eller annen måte er en reaksjon...
et tilsvar på det vi har gjort med dem.
Cécile, du ber meg om...
å rokke ved grunnlaget for all min utdannelse,
all min forskning og formidling.
Det kan jeg ikke.
Beklager.
Jeg lar dere fortsette.
Men først...
må jeg advare dere.
Dette kan være en veldig farlig retning å gå i.
I en slik situasjon, med en så ustabil verden.
Sier dere at sannheten ikke ligger i vitenskapen slik vi kjenner den
og forstår den, må dere innse hvilken enorm påvirkning
det kan ha på verdens kollektive psyke.
Professor Lehmann.
Charlie.
Tror du virkelig det er null sjanse for at vi har rett?
Det handler ikke om sjanse, men om sannsynlighet.
Når sannsynligheten er liten, er det lurt å gå forsiktig frem.
Og det gjør ikke dere.
Vi har ikke tid til det!
Det er lett å si det,
men det er akkurat derfor man må gå ekstra forsiktig frem.
Din anseelse, og deres, står på spill.
Hva skal vi med anseelse om...
Du trenger god anseelse
om du forventer at folk skal høre på deg.
Følg det du tror på.
På tross av risikoen. Det lærte jeg av deg.
Charlie, jeg forstår lidenskapen din...
men jeg har erfart at å ta slike risikoer vanligvis ender ille.
Alle får ordet i en halvtime.
Hvis ditt forslag blir valgt, blir det oppfølging med rådet.
All støttende dokumentasjon må sendes inn på forhånd.
Vi jobber med saken for øyeblikket.
Det blir stadig vanskeligere å reise.
Jeg får noen på kontoret til å ordne det.
Jeg må få navnene på de som blir med deg.
Cécile Roche. Leon Anawak. Charlie Wagner.
Og Rahim Amir.
Og professor Lehmann?
Dessverre blir ikke professor Lehmann med.
Har hun... et annet syn på saken?
Ja. Men Riku, jeg forsikrer deg...
Det er ikke nødvendig.
Professor Lehmanns navn ville gitt ekstra troverdighet,
men om det dere har funnet ut er holdbart, snakker det for seg selv.
Takk, Riku.
Hvor lenge studerte du under henne?
Professor Lehmann?
Tre år.
Og i to til.
Om jeg vil fullføre doktorgraden.
Det er nok ikke rett tidspunkt til å ta avgjørelser angående fremtiden.
Nei, det er det nok ikke.
Da du snakket til rådet...
Ja?
Du sa vi står overfor tidenes største menneskelige masseflukt.
Stemmer.
Tror du...
Tror du det er en mulighet for at denne... livsformen...
ikke prøver å utslette oss?
Kanskje vil den bare drive oss bort fra vannet og holde oss unna?
Det ønsker jeg å tro.
Jeg vil gjerne tro at intensjonen bak er defensiv, ikke aggressiv.
Men du er ikke overbevist.
Det kan jeg ikke være akkurat nå.
Det kan ingen av oss. Dessverre.
"Når vi har eliminert det som er mulig,
må det som gjenstår, uansett hvor usannsynlig det er, være sant."
Hvem sa det?
Sherlock Holmes.
Det ser ut til å stemme.
Hva er det?
Bare noe moren min ga meg.
Får jeg se?
Betyr det noe spesielt?
Da jeg var liten, spurte jeg alltid om alt mulig.
Moren min ble gal av det.
Hun satte en grense for antall spørsmål,
så jeg måtte bli mer selektiv.
Til slutt spurte jeg om ting hun ikke visste svaret på.
Hun ga meg armbåndet.
Hun sa det var et symbol.
For det ukjente.
Det var bare for å berolige meg.
Funket det?
En stund.
Men...
Jeg klarer nok ikke å godta at noe er ukjent.
Ikke jeg heller.
Holder det?
Ja.
Hvorfor akkurat hvaler?
Jeg vokste opp ved havet.
I British Columbia.
Det er en del av kulturen der.
De fleste der har nok barndomsminner om båter og om stranden.
Synet av en spekkhuggers blåst eller en gråhvals halefinne.
Jeg så en spekkhogger ved Shetland.
Jeg dro ut igjen flere ganger
i håp om å se den igjen, men det gjorde jeg ikke.
De er mye mer sky enn folk tror.
Hva er det?
Professor Lehmann hater at vi menneskeliggjør dyr.
Men alle gjør det.
Folk forstår ikke hvor like oss de er.
De reiser i uker og måneder...
for å møte en hval de hørte synge.
De er svært hengivne til hverandre.
For meg er det umulig ikke å se på dem som fascinerende...
og vakre.
For å oppsummere, dr. Johanson,
og si fra om jeg har misforstått noe.
Du og ditt team tror at katastrofene de siste ukene
mest trolig henger sammen.
At nye marine dyrearter,
skalldyr, krepsdyr for å nevne noen,
har mutert...
slik at de kan utføre overlagte angrep mot menneskeheten?
Det stemmer.
Og at visse hvalarter
har undergått kjemiske og biologiske endringer...
som får dem til å agere med total aggresjon,
uten noe hensyn til sin egen velferd eller overlevelse.
For å tvinge oss innlands
og gjøre hver eneste kystlinje i verden ubeboelig.
Og alt dette...
er i regi av en...
En intelligent livsform.
En utenomjordisk livsform, for eksempel?
Jeg sa ikke utenomjordisk.
Vi har mange intelligente arter på denne planeten, dr. Johanson.
Det har vi.
Men vi tror at denne intelligensen
overgår alt vi noen gang har sett hos andre arter,
kanskje også hos oss.
Det vi er vitne til, endringene hos eksisterende arter,
dannelsen av nye arter...
Det overgår alt vi er i stand til å få til.
Muligens alt vi noen gang vil kunne få til.
Dr. Johanson, kan vi anta
at du har overveid andre, mindre originale teorier?
Det har jeg.
Det tror jeg vi alle har.
Flere ganger.
Et uhell i et laboratorium.
Atomavfall som siver ut
og fyller havene med radioaktivt materiale?
En fiendtlig stat?
Bioterrorister som bruker genmodifiserte arter
som våpen i planlagte angrep?
Like mange som du trolig har overveid selv.
Og om du har kommet på en plausibel, mindre original idé
som forklarer fenomenene vi har bevitnet,
så må du endelig opplyse oss.
For det har ikke vi klart.
Det har heller ikke noen andre, fra andre presentasjoner å dømme.
Og denne nye intelligente livsformen,
får jeg spørre hva du kaller den, eller dem?
Inntil videre har jeg valgt å kalle dem...
yrr.
-Yrr? -Ja.
Hvilke tiltak foreslår du dersom vi går videre med dette?
Jeg foreslår at første steg blir å prøve å opprette kontakt.
-Kontakt? -Med yrret.
Og om du lyktes i å opprette kontakt, dr. Johanson,
hva ville du sagt?
Det jeg ville sagt til enhver uslåelig invaderende styrke.
Jeg ville bedt dem slutte.
Og gjøre alt i min makt for å komme til enighet.
Et siste spørsmål, dr. Johanson.
Du tilhører fakultetet ved universitetet i Trondheim?
Jeg tar et sabbatsår nå.
Og du har vært konsulent for Hovestad Energy.
Stemmer.
Og de finansierte forskningen din?
De finansierte reisen der vi oppdaget Sirsoe methanicola.
Mottok dere pengestøtte fra andre?
Mifune Foundation har tilbudt å dekke reise- og oppholdsutgifter.
Men du har ikke mottatt støtte fra de institusjonene
som du og dine kolleger er tilknyttet.
Nei.
Ikke på nåværende tidspunkt.
Ingen flere spørsmål?
Takk, dr. Johanson. Takk, alle sammen.
Dere har mye interessant å komme med.
Alicia sa det var turen verd,
og det hadde hun rett i.
Sam studerte lyden vi fanget opp da vi merket hvalen.
Det er variasjoner av rytme, klikke- og skrapelyder,
og alt har samme tonehøyde og frekvens.
Hvilket kjennetegner språk.
Men spørsmålet er hvilket språk.
Jeg har saumfart arkivet.
ERIEL har loggført lyder fra både jorden og galaksen.
Vi har fanget opp samme signal før.
Fra verdensrommet?
Mye nærmere.
Antarktis og Nordishavet.
Jeg forhører meg med kolleger ved andre organisasjoner
rundt om i verden, for å se om de har fanget opp noe lignende.
-Hva tror du? -Om yrret?
Jeg tror...
Jeg ville ikke være mye til astrofysiker
om jeg ikke trodde det var mulig.
Om jeg ba deg bli med i teamet...
hva ville du svart?
Alle på teamet har kunnskap om havet,
men ingen av oss kan gjøre det du kan.
Om jeg vil bli med i teamet?
Ja, det vil jeg.
Takk for at dere kom.
Mr. Mifune, 6.15-avtalen din.
Dr. Johanson.
Ett kvarter per møte, hva?
Du må være en travel mann.
Tiden er avskåret slik for å holde fokus i møtene.
I årenes løp har jeg innsett
at tidsforvaltning er en verdifull evne.
Det lar meg bruke tid på ting som jeg virkelig bryr meg om.
Jeg er lei for å høre at rådet ikke godkjente planen din.
Jeg også.
Men jeg er ikke overrasket.
Du har kanskje ikke overbevist dem, men...
du har overbevist meg, dr. Johanson.
Jeg har skapt min formue på gaver fra planeten vår.
Blant annet fra havet.
Og jeg mener det er min plikt å gjengjelde tjenesten
ved å gjøre alt jeg kan
for å rydde opp i skadene vi har forårsaket
og begrense skadeomfanget for fremtiden.
Derfor ønsker jeg å finansiere et nytt prosjekt.
Dersom du er villig til å ta imot min hjelp.
Jeg vil gjerne støtte prosjektet ditt.
Jeg...
i likhet med deg...
ønsker å finne ut om det du sier, stemmer.
Eksisterer faktisk dette yrret?
Jeg trodde ikke denne dagen ville komme.
Det gjorde nok ingen av oss.
Men nå som den har det,
må dere avgjøre om dere vil gjøre dette.
Samantha, Alicia, vi møttes nå nylig.
Men du har Leons høye aktelse,
og ut fra det jeg vet om arbeidet ditt,
er jeg ikke i tvil om at å ha deg med på laget vil gagne oss stort.
Vi legger ut om 48 timer.
Når vi er om bord, blir all kommunikasjon utenfra brutt.
Dette er for å beskytte både oppdraget
og hva enn vi måtte oppdage.
Så til dere som rekker å dra hjemom før vi legger ut...
Dette kan bli deres siste mulighet til å ta farvel.
For jeg kan ikke garantere noe.
Jeg kan ikke garantere at vi lykkes, og jeg kan ikke garantere...
at vi kommer tilbake i live, så...
de av dere som føler at dere ikke vil fortsette...
Jeg tror alle her forstår det.
Jeg forstår det, og det vil ikke sverte deres omdømme.
Men dere som vil fortsette...
Vi ses på flyplassen.
Unnskyld?
Jeg tror jeg tar kvelden. Det har vært en lang dag.
Takk.
Charlie, jeg...
Du blir ikke med?
Jeg skulle gjerne.
Men jeg er ikke som deg.
Klart du er. Hva mener du?
Oppdragets suksess avhenger ikke av meg.
Men kanskje av deg.
Jeg drar hjem.
Jeg skal treffe Max og dra til foreldrene mine
og møte den nye niesen min.
Og ri stormen av med dem.
Du kan fortelle meg alt når du kommer tilbake.
Det er mamma.
Det var ikke meningen å vekke deg.
Alicia!
Synd det tok så lang tid
før du ble invitert til en skikkelig konferanse.
Konferansene mine er skikkelige.
Du får aldri bo på slike hotell.
Bra du ikke giftet deg med meg for frynsegodene.
Det ville ha vært en skuffelse.
Se, det er mamma.
Om du sier det, så...
Mamma!
Hva gjør du her? Jeg visste ikke at du skulle komme.
Jeg trodde du skulle komme forrige uke.
Beklager, jeg måtte bli i Genève noen dager til.
Jeg snakket med dr. Colletti.
-Det er ikke noe å uroe seg for. -Jeg vet det, men...
Det er et enkelt inngrep etterfulgt av et par dagers hvile.
Du burde ha noen hjemme hos deg til jeg er tilbake.
Skal du ikke bli her?
Jeg må dra til Nordishavet på et forskningsoppdrag.
Nordishavet?
Skal du dra ut til havs nå?
Det er jobben min.
Du ber meg ikke uroe meg, og så uroer du meg!
Du trengte ingen grunn. Du er alltid urolig uansett.
Selvsagt! Jeg er moren din.
Å farte verden rundt på denne måten...
-Det er ikke noe liv, Alicia. -Jeg lever mitt liv, ikke ditt.
Det betyr ikke at det er galt.
Jeg vil du skal være lykkelig.
At du skal gjøre det som gjør deg glad.
Men jeg vil også ha tid til å snakke med datteren min.
At hun skal fortelle meg om livet sitt.
Neste gang, jeg lover.
Men kan vi ikke bare kose oss sammen nå?
Lage mat? Lytte til musikk?
Jo.
Men jeg lager maten.
Og velger musikken.
Om du sier nei, drar jeg ikke.
Tror du virkelig jeg sier nei?
Hva tar du meg for, Sam?
Jeg vet ikke hva som vil skje der ute.
Ikke hva som vil skje her heller.
Du vet hva jeg mener.
Sam, dette er større enn hva du og jeg måtte ønske.
Vil det vise seg at dere har rett? Hvem vet?
Men du bidrar med det du kan
for å finne et svar, og det trenger vi akkurat nå.
Du...
Jeg venter her på deg når du kommer tilbake.
Her er en liste over bankkontaktene mine.
Advokaten min har en kopi av testamentet mitt.
Ja vel.
Hun har ordnet med et fond til barna.
Du og hun er eksekutorer.
Ok, greit.
Jeg har skrevet ned navn og telefonnummer til legen deres.
Hun har oversikt over vaksinene deres.
Og navnene til lærerne deres.
Og...
Jeg lovet Isabelle at vi skulle reise bort på bursdagen hennes
om hun fikk bedre karakterer.
Vi kan gjøre dette senere.
-Nei, vi må gjøre det nå. -Hvorfor det?
Jeg kan ikke dra uten å vite
at de blir tatt hånd om dersom noe skulle skje...
Du må ikke dra.
-Jo. -Nei. Bli her.
Vi er trygge her.
Hvis vi har rett og det er noe der ute,
og vi ikke finner en måte å stanse det på,
er ingen steder trygge for noen.
Jeg kjenner dem knapt.
Jeg vet ikke hva de liker eller ikke.
Hvem vennene deres er, hva de gjør når de er alene.
Vi snakker aldri sammen.
Vi går bare som på nåler rundt hverandre,
i frykt av å si noe dumt.
De prøver å finne seg selv i denne alderen.
Du lærer etter hvert.
Det vet du.
Ja.
Når må du dra?
I morgen tidlig.
-Jeg tar meg av disse. -Ok.
Takk.
Nå bør vi gå og spille det spillet.
Greit.
-Hvem starter? -Jeg.
Jeg fikk to femmere.
Nei! Jeg starter. Jeg starter alltid.
Nei, du er sist.
Sigur, det er meg.
Jeg ville bare at du skulle vite...
at jeg ikke kan forestille meg å leve uten deg heller.
Sigur, det er meg.
Jeg ville bare at du skulle vite...
at jeg ikke kan forestille meg å leve uten deg heller.
Tast én for å spille av meldingen igjen.
Tast sju for å slette denne meldingen.
Tast én for å spille av meldingen igjen.
Tast sju for å slette denne meldingen.
Tast én for å spille av...
Meldingen er slettet.
Kaptein, vi mottok dette nå nettopp.
Sett kursen mot tre-én-null.
Vi venter gjester.
Tekst: Ingvild Andersen plint.com