Hallo?
God morgen!
Et øyeblikk.
- Hvem er det? - Jderescu.
Ja, hallo.
Morn, Virgil.
Ja.
Skulle du si meg noe?
Ringte du meg for å høre om jeg drakk i går kveld?
Å ja, programmet.
Hør her, hvem skal ellers være med i programmet?
Ja vel? Bra. Var det mer du skulle si?
Ja. Tut når du er utenfor, så kommerjeg ned.
Ha det.
Rodica!
Rodica, hvor er ordboka?
- Hvilken ordbok? - Den etymologiske.
- I bokhylla. - Under ordbøkene.
- Og hvor er ordbøkene? - Første hylle nedenfra.
Hvor?
- Har du funnet den? - Nei.
- Se bak han fyren med skjegg. - Aristoteles eller Platon?
Vent litt.
- Her er den. - De burde stå her, så de synes bedre.
Vær så god.
Jeg har lagt klar dressen.
Sokker og undertøy er på stolen. Nå skal jeg stryke skjorten.
Å ja, det glemte jeg nesten. Lilliana har ringt.
- Ville hun ha mer penger? - Nei, ønske deg lykke til i programmet.
Å... takk.
Forresten. Jeg fant disse papirene i dressen fra i går.
- Vær så god. Trenger du dem? - Du verden! Godt du fant dem.
Herr Vasilache, Jderescu her. Jeg må vite om De kommer, som lovet.
Ringer De tilbake, harjeg 321666 hjemme -
- og 321747 i fjernsynet. Altså 321747.
Den beste og billigste bordvinen finner De i dag i Supermarkedet Racova...
Dere får aldri nok vin...
- Ikke du heller. - Slutt!
I dag er det 16 år siden revolusjonens magiske øyeblikk, da rumenerne vant -
- og vi vil snu tidens speil mot 22. desember 1989.
I ettermiddag skal vi i programmet "Dagens problem" -
- snakke om begivenhetene i desember 1989 som endret våre liv.
Programleder er den kjente Virgil Jderescu -
- med to gjester som begge var vitne til disse dagene.
I "Dagens problem" klokka 15 vil dere altså få vite -
Få vite hva?
Banditter er dere!
Hva skal det der være?
Det tenkte jeg også i natt da du kom med den.
Hadde jeg den med?
- Husker du ikke det? - Nei.
Det betyr at du ikke engang husker "Våkn opp, rumener!".
- Jeg sang aldri noe sånt. - Nei, du sang Beethovens 5. symfoni.
- Sang jeg høyt? - Nei, bare så du vekket halve nabolaget.
- Ta med hele lønnen i dag. Jeg har ikke lyst til å faste i julen.
- Det skal jeg, med en gang. - For hvis du ikke tar med alt...
- Hvordan klerjakka meg? - Ikke snakk deg bort, jeg vet hva du tjener.
Du vet det bedre enn jeg.
- Hva sa du? - Jeg sa at du skal få alt, sa jeg.
- Ellers slipperjeg deg ikke inn! - Jeg har nøkkel.
Og jeg skal si til Ana at du drikker dagen lang.
Æresord, du skal få alt. Men ikke si noe til Ana.
- Hva skal jeg ha på meg? - Den mørke dressen.
Hvit og svart - jeg ser ut som i Helan og Halvan.
Se ut som du vil, bare gi meg lønningsposen.
Jeg er nødt til å skifte ut blomsterpottene.
Hallo, er det hos Grigoriu? Er herr Grigoriu til stede?
Dette er Virgil Jderescu, fra fjernsynet.
Ja vel. Vet De hvor han er?
Kan De si atjeg har ringt når han kommer?
Jeg har bedt ham være med og må vite om han kommer.
Mange takk. Farvel.
Slutt å spise tørt brød.
Herr Vasilache. Kan De si klart om De er med eller ikke?
De skulle ringe før 9, og nå er den halv ti. Ring tilbake, er De snill.
- Drittsekk! - De ringer tilbake.
Alle vil på TV.
- Sa jeg at Liliana hadde ringt? - Ja.
- Hun må ha 500 lei til. - Til hva da?
- Hun vil feire nyttår i Sinaia. - Fikk hun ikke penger forrige uke?
- Jo, men hun trenger ski. - Si hun får nøye seg med å ake.
- Hva er det for slags fine fakter? - Alle vennene hennes har -
Ikke kom her med påfunnene dine.
- Å, vær så god! - God dag, onkel Piscoci.
- God dag. Kom inn, Petrica. - Vi har ikke tid, Piscoci.
- Ikke stå der på terskelen, folk prater. - God dag, Piscoci, jeg -
- Sett dere ned litt. - Vi står sammen med mamma, -
- og vi har dårlig tid. - Sett dere.
Kan ikke. Jeg vil spørre om noe. Kan du være julenisse på lørdag?
Han skjønner ikke det. Rica, svogeren min, brakk beinet i går på fotballbanen.
- Du harjo værtjulenisse før? - For ti år siden.
- Har du nissedrakt? - Den er helt møllspist.
- Jeg har en men den må sys inn. - Ta den med og vis meg.
- Om en times tid. Kom, Petrica. - Veldig fint atjeg ikke er opptatt.
Se hva onkel Piscoci har. Nå må du -
Jeg må til Rica på sykehuset med mat, og kommer etterpå.
- Hva har du lagd til ham? - Kjøttsuppe og kjøttboller fra kona hans.
- Og kvedeepler - ta et, du. - Takk, til ære for de avdødes sjeler.
Måtte de få det. Petrica, kom nå, vi må skynde oss.
Der er klokkene igjen. Gå og syng julesanger, du.
- Vi får snakke om penger seinere. - Nei, jeg vil ikke ha penger.
- Hvor mye skylderjeg? - Fra i kveld eller i alt?
- I alt.
Skal vi se. Alecu er her...
Cornel, Sofronea... Manescu!
192 pluss 48 ganger 2 - 6 - og med i går. 326 lei.
- Så mye? Få se.
- Det er hundre bare i går kveld. - Kutt ut, jeg drakk da ikke sjampis.
Nei - du drakk vodka. Du spanderte på alle de andre. Gi meg kosten.
Jeg harjo sagt du skal stoppe meg når du ser atjeg blir full.
Jeg prøvde -
- men hvem var detjeg snakket med?
Få en flaske nå, så gårjeg på skolen, henter lønna og gir deg alt.
- Det vil jeg nok ikke, Manescu. - Jeg skal på tv i kveld, jeg er nervøs.
- På tv? - Om revolusjonen.
- Hvilken revolusjon? - Ikke begynne du også, da.
Du gjør meg sprø. Skal du ha en røyk?
- Jeg skulle ha latt deg gå om igjen. - Du får en flaske.
Men kommer du ikke med pengene i kveld -
- kommerjeg på døra.
- Fornærmetjeg kineseren? - Ja.
- Mye? - Som vanlig.
- Jeg er en tosk.
- Da blir det 340.
Jeg liker ikke den jenta, hun overdriver bestandig.
- Fant du ingen andre? - Vent -
Hallo. Grigoriu, vær så god.
Kjenner du meg igjen?
Men hvor er det blitt av ham?
Si at neste gang han lover noe, skal han holde det.
Si at han er en tosk og ikke skal surre om politikk.
- Virgil! - Han kan dra til helvete.
- Se bildetjeg fant. - Hva for et bilde?
Av Liliana, fra jul. Så lubben!
Se så lubben hun var.
Hvor gammel var hun? Fire, ja.
- Men hvem er det der? - Du.
- Nei, den andre. - Julenissen?
- Men hvem varjulenisse? - Husker ikke.
- Så glad Liliana var. - Gir du meg jakka.
Vær så god.
- Jeg har ikke penger. - 500.
- Går du? - Ja.
Gi meg telefonkatalogen.
- Den er rød! - Er den rød?
- Hvis den er rød, hengerjeg meg. - Hva er det, onkel Piscoci?
- Ser du ikke at den er flekkete? - Hvor?
Overalt. Har du vasket golvet med den? Og dette skal være hvitt?
Hvis det hvitt, hengerjeg meg en gang til.
Hva vil du? Vi har ikke råd, vi må bruke den vi har.
- Har du sekk? - Til hva?
- Til gavene, vel! - Ha dem i hendene, onkel.
- Hvordan skal jeg greie det? - Du holder dem.
Å ja. Han.
Eh - goddag, herr Virgil. For en overraskelse.
Ja vel.
Jeg, altså, jeg ser alltid på programmet ditt.
Det varjeg. Og?
Ja, jeg kommer gjerne. Hvis jeg kan være til hjelp.
Greit. Jeg kommer.
Kvart på to venterjeg deg, herr Virgil.
Ved siden av meieriet.
Da ses vi kvart på to.
Hvorfor skal du tute på meg?
Å ja - ja, ja. Greit. Alt i orden, jeg skal vente.
Men altså, den drakta er noe dritt.
Læreren, læreren!
God dag!
Så mange det var som har strøket, da!
Er det dere som fikk 2 om Det osmanske riket?
Dere kan jo ikke en gang skrive av!
Det har der vel ikke lært nå -
Ta et ark og skriv -
Hva skal jeg gi dere så jeg ikke ødeleggerjula for dere?
- Hva kan der best? - Den franske revolusjon!
- Hva? - Den franske revolusjon!
- Er alle enige? - Ja!
Ja vel. Skriv - Den franske revolusjon.
Sett deg bort.
Merkelig. Hvorfor tenkte alle på den franske revolusjon?
Morn. Er det timer i dag også?
- Jeg må gi dem som strøk noe. - Hvorfor en sjanse til nå?
- De må skremmes litt - - De tenker kun på fyrverkeri og nyttår.
Ville du noe?
- Hva kan jeg gjøre? - Jeg kommer for å få pengene.
- Hvilke penger? - Du, Manescu -
- Å ja. De 200. Ja vel. - 270, du fikk 70 tidligere.
- Har de begynt å dele ut lønna nede? - Spøker du? Du vet de begynte før 9.
- Ja vel, jeg gjør meg ferdig her. - Skynd deg, jeg skal dra snart.
Ja, ja. Jeg kommer om en halv time. Et kvarter.
Ikke somle nå, da.
Den franske revolusjon. Ærlig talt.
Faens heis.
- Onkel, når får vi tegnefilmer. - I morra!
Hva gjør du der? Ha deg vekk! Dere bare roter.
Faen ta dere!
- Hva er det som skjer? - De tullebukkene der.
- Latsabber! - Og hva gjør du her?
Her er rytmen i mitt hjerte -
- derjeg ikke kjenner smerte.
Dansen er en drøm, et paradis -
Latinsk musikk er livet mitt -
Hei! Stopp!
- Du, hva er det du driver med? - Vi synger en latinamerikansk sang.
Ta en rumensk! Det erjul nå.
- Og hva driver du med? - Filmer.
- Med kameraet i hånda? - Det er moderne nå, sjef.
Fest det på et stativ litt brennkvikt!
- Og hva driver du med? - Ødelagt -
- Jeg skal gi deg instrument! - Hør her, vi begynner klokka 3!
- Hva skal vi spille? - Hva med "Ringdans fra Deleni"?
- Nei, det går ikke, heller en rask en.
- Kan ikke, han der har ikke noe instrument. - Så gå og sett deg et annet sted!
- Ferdig, sjef! - Klar!
Fem, fire, tre, to, en.
- Har du ikke noe annet? - Du har sett alt.
Det er i alle fall bedre enn de fillene der.
- Da tarjeg den. Hvor mye? - 40 lei.
- Det var dyrt. - Jeg er billigst.
Jeg vet det, derfor gikk jeg hit. Men i forhold til kvaliteten.
Se her! Om to år siler du suppe gjennom den.
Se som det revner...
Klart det revner når du drar i den slik.
Ungene kommer til å hale og dra i den.
10, 20, 30, 40 -
Nøyaktig 40.
- Skal jeg pakke den inn? - Nei, jeg beholder den på
- God dag! - God dag.
Har dere kinaputter?
- Hvor mye for en eske? - 2 lei.
- Hva styrer du med, Fanica? - Ikke mas. Jeg har dårlig tid.
- Hvor skal du feire nyttår? - Som hvert år: Hjemme.
- Jeg skal til Dubai. - Å, Dubai.
Feirer med venner i Busteni.
- Og rektor, hvor skal han feire? - Hvorfor bryr du deg om det?
- Kan jeg få komme forbi? - Vær så god.
- 270.
- Takk.
- Og 130 til meg. - Ja vel, frue.
- Manescu. - 60.
Hallo, Vasilache? Jeg ringer for å si atjeg driter i roboten din. Ha det.
- Faen ta. - Jeg skjønner ikke -
- hvorfor du styrer sånn med den revolusjonen. Ingen er interessert i den lenger.
Så hva skal jeg gjøre?
Lage programmer om dyrere aviser og folkemusikk? Har du noen ideer?
Jeg skal feire nyttår hos søsteren min i Bucuresti.
Hvor skulle du?
Du sa jo at du skulle feire med kona di?
Og hva skal jeg gjøre med nyttårsprogrammet mitt?
- Jeg reiser den 30. om kvelden. - Det går ikke.
- Hvorfor ikke? - Hvem skal intervjue på gata?
- Gutta. - Hva for noen gutter?
Det vanlige programmet og intervjuene er klare før det.
Og Costel kan lese nyhetene, han liker å prate.
- Og ved midnatt? - Hva med midnatt?
- Hvem skal kjøre kamera? - I alle fall ikke jeg.
- Og hvem skal stille spørsmålene? - Costel.
Da høres ikke kinaputtene og fyrverkeriet.
- Du reiser ikke. - Jo da.
- Jeg sier deg opp. - Si meg opp.
- Jeg spøker ikke, Vali. - Ikke jeg heller.
Jeg feirer nyttår i Bucuresti, fordi jeg vil det.
Vali, da -
Blir det noe nyttårsfeiring i Bucuresti? Det er så kjedelig der.
Når det snør der, blir det bare søle. Og masse mennesker.
Utrivelig.
Du kommer nok tilbake hit.
- 200? Hvor kommer du opp i 200? - Bare det ikke er radarkontroll.
- Morn, onkel Piscoci! - Morn, Eugen.
Er det ikke for tidlig? Det er tre dager igjen.
- Er det musikk i den? - Ja, nye kondensatorer, radio -
Ingen problemer i mørket, frontlysene følger svingen -
- Eugen! Har du fyr? - Ikke jeg. Gi ham fyr.
- Kom tilbake med den. - Skal bli.
Om vinteren starter du den med fjernkontroll.
- Oppvarma seter, bare å sette seg inn. - Oppvarma seter? Det er bra.
Den har tøffe felger, rustfrie. Men jeg bruker disse om vinteren.
Du har egne vinterfelger?
Ja.
Ikke sant, den er verd pengene?
- Hva driver du med, onkel Piscoci? - Takk. Jeg? Det var dem.
- Jeg sa at han var gått fra vettet.
Livet er hardt og kort.
Jeg beklager det i går. Virkelig. Sånn i baren - jeg beklager.
- Hva skal du her?
- Be om unnskyldning. - Det er i orden.
- Hør her, Chen - - Ja?
Kan jeg be deg om noe?
- Penger? - Ja, for siste gang. Fikk lønn i dag.
Men alt gikk til gammel gjeld.
Jeg har ingen andre å spørre. Du er min eneste venn.
Når du er full, erjeg ikke det lenger.
Du vet, Chen, nårjeg er full, skravlerjeg i vei -
Jeg skulle "reise hjem til mitt eget land" -
- jeg er "verre enn sigøynerne, jeg er liten, stygg og gul på innsiden".
Hva for noe? Jeg vet ikke hva det betyr,
Men det var det du sa.
Chen, hvis du ikke hjelper meg, slipper ikke kona meg inn.
Hvor mye trenger du?
- 600. - Hvor mye?
600. Vær så snill. Du får første lønning i januar.
Jeg har ikke så mye penger.
Chen, da. Byen er full av fyrverkeriet ditt. Du har da 600 lei?
- Lover du å ikke si dumme ting i fylla? - Jeg lover.
- Æresord? - Ja. Æresord.
Ja vel, da.
100, 200, 250, 300, 350, 400, 450
- Det kan bli snø i januar. - Årstidene er gått til helvete.
I gamle dager snødde du inne.
Ja visst.
- Vet du hvor lenge jeg har kjent deg? - Hvor lenge?
- På skolen var du julenisse.
- Den gangen var det Fader Frost. - Ja - Fader Frost.
- Hvilken skole gikk du på? - Nummer 3.
Hvordan kjente du meg igjen?
Du rotet med gaven min et år. Du ga meg en teddybjørn.
Mamma hadde kjøpt et gevær til meg. Hun ble rasende og gikk for å kjefte
Jeg gikk etter og så at du tok av deg drakta.
- Når var dette? - I '65, '66.
- Det er lenge siden.
- Som jeg kjeftet på deg den gangen. - Hvorfor?
Jeg fikk ikke igjen geværet. Jeg ble sittende med teddybjørnen.
Sånt skjer. Vi er bare mennesker.
Unnskyld atjeg sier det, men det stinker bensin i bilen.
- Diesel, Piscoci. - Diesel.
Den er gammel, men den gjør nytten. Går den? Den går.
Godt det ikke regner.
- Eller snør. - Det snør ikke heller.
God dag, frue.
- Lærer... eh, hvordan står det til? - Morn, Tibi. Står det bra til?
- Har du fått deg juletre? - Til familien.
- Når kom du? - I går kveld.
- Og når skal du av gårde? - I overimorgen.
- Lenge siden jeg har sett deg, Tibi. - Jeg er veldig sjelden hjemme.
- Men du tar en tur innom oss? - Skal prøve, såvidt tid til mine egne.
Stikk innom, da vel.
Nå må jeg videre.
- God jul, hvis vi ikke ses! - God jul! Men prøv å stikke innom.
Prøv ikke! Kom!
Spiller du fortsatt gitar? Gitar, spiller du fortsatt?
Nei, jeg har ikke spilt på lenge.
- Hvor skal du, Piscoci? - Må strekke på meg litt, få frisk luft.
- Så fintjuletre!
- Hvor lenge er det til programmet begynner? - Nesten en time. Hopp inn.
Kan vi kjøre om torget og kjøpe etjuletre? Lettere å få med seg med bil.
- Da henter vi juletrær også. - Ingen dum idé.
Sitter du foran? Hvorfor skal jeg sitte foran?
- Blir du også med i programmet? - Kommer du?
- Kom igjen. - Ja, jeg kommer også.
Du tar vel av deg hatten?
Når programmet er i gang, ikke se på skjermene, ikke si en masse dumme ting -
Faen heller! Tror du sånt om oss, Jderescu?
Jeg har hatt folk i sendinga som slo i bordet så håret reiste seg -
Tror du noen ser på? Jeg tror ikke noen gidder.
Folk ser på. Jeg har mange seere. Særlig nå om vinteren.
- Piscoci, hva driver du med? - Hatten!
Hva er det du gjør? Kom tilbake, vi begynner om to sekunder.
- Hva skal jeg gjøre med den? - Kom tilbake! Blås i hatten.
Faen ta den hatten.
- Hva er det du gjør? - Jeg er nervøs.
- Nervøs for svarte, så typisk deg. - Jeg kommer til å være stum.
- Jeg også, jeg også. - Hold opp. Hva er det med deg?
- Jeg er også, første gang jeg er på TV. - Jeg trodde du var tøffere enn som så.
- Sjef? - Hva er det?
- Vi bruker den med nesa? - Ja, som vanlig.
- Hva med nesa? - Hvis det er en idiot i telefonen -
- klørjeg meg i nesa, og vi legger på. Helt normalt altså.
- Og hvis du virkelig må klø deg? - Det skjer ikke, det.
- Ja men, hvis? - Så holderjeg meg.
Det må bli dyrt med all strømmen til alle disse apparatene -
- Hvor mye i måneden? - Rundt 1100.
- Vi begynner. - Klar. Hold dere i ro.
- Hvor skal jeg se? - Mot kameraet.
God dag, kjære seere. Som alle vet er dagen i dag -
- en svært viktig dag for landet vårt.
For 16 år siden begynte revolusjonen i Bucuresti i desember '89.
Faktisk begynte en ny tid i Romania historie.
Derfor skal vi i dag vende blikket mot disse begivenhetene og se om vi
- i denne byen deltok i denne store hendelsen i vårt folks historie.
Sammen med gjestene mine, og sammen med dere -
- som kan ringe oss på nummer 321747, -
- skal vi forsøke å svare på et spørsmål som jeg lenge har vært opptatt av.
Spørsmålet vi vil ha svar på i dag, er: Var det revolusjon eller ikke i byen vår?
Nå skal jeg presentere gjestene.
- Jeg begynner med lærer Tiberiu Manescu. - God dag.
- Og til høyre for meg, herr Emil Piscoci - - Emanoil.
- Emanoil Piscoci. Jeg beklager - - God dag.
Mange av dere lurer sikkert på hvorfor vi lager dette programmet -
men jeg tror at i samsvar med -
- Platons huleteori, der menneskene tror at et bål er selve sola -
- er det min plikt som journalist, hvis vi er kommet ut av denne hulen -
- at vi ikke er kommet inn i en større, -
- og tror at sola er en brennende halmball.
Jeg mener at det ikke finnes nåtid uten fortid.
Heller ikke framtid uten nåtid. Så jo klarere fortida er-
- jo klarere er nåtida - og i enda større grad framtida.
Selv om Heraklit sa at man ikke kan bade to ganger i samme vann -
- menerjeg likevel at vi forsøker etter 16 år og for en bedre framtid.
Altså, herr Manescu, var det eller var det ikke revolusjon i byen vår?
God dag!
Mange takk, herr Jderescu, - For at også vi i vår by får anledning -
- til å fortelle hva som skjedde de dramatiske dagene i desember 1989.
Var det eller var det ikke revolusjon?
Jeg må legge til at tiden går, og man glemmer. Dessverre.
Det var nettopp detjeg tenkte på.
Allerede den 17. visste jo hele landet, hva som skjedde i Timisoara.
Vi følte tida var inne til å avslutte det kommunistiske mareritt.
Det var nok med en liten gnist for å feie dette marerittet -
- vekk fra kartet over landet vårt, og denne gnisten kom naturligvis fra Bucuresti
Ja, Bucuresti. Men De mener altså at det var revolusjon her også.
- Ja, absolutt. - Herr Piscoci, hva sier De?
Jeg er enig med Manescu. Det var revolusjon.
Herr Manescu, kan De fortelle hva De gjorde 22. desember 1989?
Ja - visst. Natta før sattjeg med noen kolleger -
- og lyttet til Radio Free Europe, om hva som hendte i Timisoara.
Og jeg følte at det kommunistiske marerittet -
- måtte ta en ende, og at vi burde demonstrere på torget.
- Unnskyld et øyeblikk. Hvilke kolleger? - Bastina, matematikklæreren.
- Er ikke han død? - Ja.
Ja. Og rumensklæreren, Vlad Petrescu. Et fremragende menneske, -
- en original lyriker. - Men han er også død.
Måtte Gud se i nåde til dem.
- Og lærer Haidu. - Kjemilæreren.
- Som nå er i Canada, hos sønnen sin. - Ja vel.
Og alle vi ble enige om å gå på torget og protestere.
Og dere var ikke redde, herr Manescu?
Selvfølgelig var vi redde, det er klart.
- Og dere dro til torget? Hvor startet dere? - Fra skolen.
- Var dere på skolen hele natta?
Nei, vi kom for å hente lønna, så gikk vi og demonstrerte.
- Men De sa jo at dere satt sammen hele natta? - Ja - nei. Vi hørte på Free Europe og gikk hjem.
Morgenen etter hentet vi lønna og gikk ned i sentrum.
Kan De huske omtrent når dette var?
De begynte å dele ut lønn omtrent 10. Det var kø til halv elleve.
Vi gikk mot torget elleve, halv tolv var vi på torget.
- Altså 11.30. - Ja.
Og hva gjorde dere så på torget?
Først må jeg si at torget var tomt. Ikke en levende sjel.
Alt var som stivnet, som på bildet bak oss.
- Vi kom inn på torget og protesterte. - Og hva ropte dere?
"Ned med kommunismen!", "Ned med Ceausescu!" "Vekk med diktaturet!"
"Timisoara, Timisoara!"
- Olé, olé, Ceausescu er borte!
- Akkurat. Skjedde det noe mer? - Nei - ingenting.
Jeg husker at vi kastet stein på vinduene til fylkespartiet...
- Og det kom ingen ut fra rådhuset? - Ingen. Ikke en kjeft, som det heter.
Utrolig. Og?
Fortsett, fortell -
Vi skulle sprenge dørene til partiet. Men de var låst.
Vi prøvde bakinngangen, men den var også stengt.
Vi gikk tilbake, og så kom de fra Securitate.
- Hvordan visste dere at de var fra Securitate? - Jeg kjente igjen en. De har -
Et øyeblikk, et øyeblikk. Hva het han?
- Spiller det noen rolle nå? - Det er veldig viktig.
Han het Bejan, han arbeidet i Securitate.
Hvordan vet De det?
Alle visste det. Sønnen hans, Sorinel, gikk på skolen.
Vi kjente ham fra foreldremøter.
- Det er han som har en farm, "Bejan og sønner". - Et firma -
- Farm, firma - samme det.
- Så dere var altså tre stykker. - Nei, nei. Vi var fire.
- Så de var tre? Og dere var bare to? - Nei.
- De var to, da? - Vi var fire og de var tre.
- Men De kjente ikke de to andre? - Nei, jeg kjente dem ikke.
- Var De der? - Nei, jeg kom mye seinere.
Og så?
- Og så hva? - Hva gjorde dere så?
- Etter at de hadde truet oss? - Ja. Sloss dere? Dere sloss?
- Vi kjempet. Men det som er viktig - - Og hvem vant? Hvem vant?
Vi. Jeg tror at da folk så oss på torget, var de ikke redde lenger.
Og begynte å strømme til, fra fabrikkene, fra hovedgata.
Jeg vet ikke hvor de kom fra. På ti minutter var torget fullt.
"Olé, olé, Ceausescu er borte!" Ble ropt her første gang.
Og alle begynte å rope "Vi har vunnet" og "Frihet!"
- Og securistene flyktet og - - Et øyeblikk, vi får en telefon. Hallo.
- God dag, herr Jderescu. - God dag, hvem snakker vi med?
Jeg heter Maricica og bor i blokken rett foran rådhuset - der herr Manescu sa han var i 1989.
- Maricica og hva mer? - Maricica Dima.
Altså, fru Maricica, De vil gjerne si noe?
Ja, jeg vil gjerne si at denne Manescu og de andre -
- ja, måtte Gud se i nåde til dem av dem som er døde -
- men jeg må si de drakk som svin hele natta i baren i huset derjeg bor.
Og som om ikke det er nok, påstår de nå at de lagde revolusjon.
Derfor ringte jeg, for å si at de drakk hele natta fra 21. til 22.
Og at han ikke nå skal spille tapper, og bare driter seg ut til ingen nytte.
- Fru Maricica, vær så snill, bruk penere ord. - Unnskyld, men jeg ble irritert.
- Har De noe mer å legge til? - Nei. Adjø.
- Hva har De å si til det som ble sagt? - Hva skal jeg si? Kan flere ringe inn.
- Er det noe sant i det fru Dima sier? - Hva skulle det ha vært?
- Om baren, at dere drakk hele natta? - Det er ikke sant. Vi drakk, men først den 22. -
Ikke den 21., og vi drakk av glede, ikke -
Vi får visst en ny samtale, jeg håper den er seriøs. Hallo?
- God dag, hvem er det som ringer?
- Vasile Rebegea. - God dag, herr Vasile.
- God dag. Gratulerer med den gode ideen om et slikt tema for programmet.
En gang for alle skal bli klart hvordan revolusjonen gikk for seg i byen vår.
Mange takk, hvordan kan De bidra?
På den tida varjeg vakt i Fylkesrådet, altså rådhuset i dag -
Ja vel?
Og den 22. om morgenen varjeg på post i vaktbua -
Ja - fortsett.
Den var ved siden av trappene som vises på bildet bak dere.
- Ja. - Over hodet på den eldste mannen.
- Manescu, det er på din side. - Nei, det er der.
- Jeg heter Piscoci! - Ja, nå huskerjeg den.
Og jeg vil bare si atjeg så ikke en sjel på torget -
- som gjorde noe av det læreren sa. Folk begynte å komme rundt halv ett.
Og da kom de i store flokker, i hundrevis, på en gang.
Så De sier, herr Vasile, at De ikke så de fire lærerne på torget?
- Ikke tale om. - Og De var i vaktbua hele morgenen?
Ja. Var borte av og til, da. Men stort sett i vaktbua.
Så De var borte? Gi meg -
Ja, en halv times tid. Jeg gikk ned på torget.
- Når omtrent var det? - Husker ikke helt.
- Kan De være mer nøyaktig? - Jeg husker ikke. La oss si elleve.
- Ja vel. Kjøpte De noe på torget? - Hvorfor skal du vite det?
- For å regne ut noe. - Regne ut noe?
- Regne ut om du faktisk var i vaktbua. - Jeg driter i regnestykkene dine.
- Herr Vasile, vær så snill. - Unnskyld.
- Så De var på torget? - Jeg kjøpte juletre, som alle gode kristne.
- Jaha. Fortsett. - Og De gikk til fots til torget?
- Nei, jeg tok helikopter. - Herr Vasile, vær så snill.
- Jeg gikk til fots, for svarte. - Så 15 minutter til fots -
- til torget, 10 minutter til å kjøpe tre, 15 tilbake.
- Da var De borte minst 40 minutter. - Og så?
Hadde De med juletreet tilbake eller gikk De hjemom?
Hvordan kan du si at vi ikke var der, når du ikke var der selv?
- Men jeg var der. - Du var og kjøpte juletre på torget?
Ja, men jeg kom tilbake.
Etter en uke?
Herr Vasile, tok De treet med hjem, eller med til rådhuset?
Herr Virgil, spille det noen rolle? Da folk begynte å komme varjeg der.
Jeg har tv i vaktbua, og da Ceausescu dro med helikopteret -
Fem minutter etter begynte folk å komme. Men før det var det ikke en eneste på plassen!
Og jeg fastholder at de jagde oss, og vi gikk inn i vaktbua, var ikke du der.
- Så securistene jagde dere? Det fortalte De ikke. - Han juger, fire får ikke plass i vaktbua.
Med to stokker får en plass selv i munnen på en slange.
- Securistene gikk løs på dere?
- Nei, de kysset oss. - Han juger, gjør han!
- Det er det du som gjør. - Et øyeblikk. Dere gjemte dere i vaktbua -
- Vi barrikaderte oss. - Ja vel. Barrikaderte. Når?
- Husker ikke - rundt 12. - Altså klokka 12.
Men åtte over 12 så herr Vasile i tv-en der inne at Ceausescu flyktet.
- På det tidspunktet var det ingen der. - Riktig, ingen.
Herr Manescu, kan De fortelle hva De gjorde i de ti minuttene?
Jeg vet ikke om det var presis 12. Da vi løp og gjemte oss i bua, -
- slo securistene etter oss med køllene, så dro de og vi gikk ut og ble værende.
- Og da protesterte der eller hva? - I prinsipp, ja.
- Du juger så det renner over, gjør du. - Du juger!
- Mine herrer, må jeg få be dere - - Be heller den løgnhalsen å dra hjem -
- og la oss være i fred.
Den revolusjonen hans finnes ikke. Og alt var bedre under Ceausescu. -
- så dere kan dra til helvete med hele revolusjonen deres!
- Hva skal - - Forstokkede kommunist -
Men herr Vasile stilte et godt spørsmål.
Kom folk før Ceausescu hadde flyktet fra sentralkomiteens hus, eller etter?
Det at han flyktet er veldig viktig, og innebærer kommunistenes fall.
Sentralkomiteens hus er for oss det som Bastillen er for Frankrike.
Så hvis folk her gikk ut etter 12.08, var det ikke revolusjon i vår by.
Hva er Deres oppfatning av dette?
Jeg og kollegene mine gikk ut før 12.08.
- Folk sier at dere ikke var på plassen! - Så da lyverjeg?
Lkke at De lyver, men det er noen uoverensstemmelser mellom Dem og innringerne.
Herr Vasile hadde ikke sett Dem på plassen.
- Jeg skal forklare det. Hør her - - Vent litt, herr Piscoci.
Vaktbua hans er her. Hvor var dere?
- Husker ikke - ved statuen. - Foran statuen?
Ja. Vi var foran statuen. Og?
For hvis vaktbua er her og dere var der, kunne han ikke se dere.
Se her. Vi sier at herr Jderescu er statuen. Ser du meg? Nei, du ser meg ikke.
Ja men han varjo ikke der, han var på torget etterjuletre.
Her får vi en telefon til. Hallo!
- Hvem er detjeg snakker med? - Dette er Costica Bejan.
God dag, herr Bejan.
Hvordan kan De snakke om revolusjonen med en som knapt aner hvilken klode vi er på?
- Litt respekt, er De snill, hr Bejan. - Snakker De om respekt? De som -
- ber en drukkenbolt med i sendingen som kaster skitt på alle og enhver?
Og hvor var du 22. desember 1989?
Lkke bruk den tonen til meg!
Og det kan vi snakke om en annen gang og et annet sted.
- Truer du meg? - Herr Jderescu, er De der?
Ja.
Dersom navnet mitt nevnes en eneste gang til gårjeg til søksmål.
- Hvor var du 22? - Og det skal koste Dem svært dyrt!
Jeg tillater ikke noen å sverte - - mitt gode navn og rykte.
- Men si hva du gjorde, da. - Ti stille.
- Bare la meg - - Herr Jderescu, kan jeg fortsette.
Jeg har 154 ansatte og tre firmaer.
Jeg har arbeidet for dette siden '89. Jeg tillater ikke narring av arbeidet mitt.
Herr Bejan, her forsøker vi bare å rekonstituere visse begivenheter.
- Nå, fortell hva du gjorde 22. desember. - Herr Jderescu, jeg må be Dem roe ned gjesten.
- Mine herrer, la oss forsøke å finne ut av tingene. - Det var nettopp derforjeg ringte.
- Altså, Herr Manescu sier at De 22. desember 1989 truet ham på plassen.
Løgn, løgn. Alt den 21. varjeg i landsbyen jeg kommer fra, ved Buzau.
Mor var alvorlig syk, og jeg passet henne.
- Så du var i Buzau da du slo til meg? - Jeg snakker ikke i fylla.
- Jeg har vitner, om De ikke tror meg. - Ja - dere harjo alltid vitner.
Et øyeblikk. Herr Bejan, De sier at De ikke var i byen den dagen?
Det stemmer.
Nei! Ja vel, hvor arbeidet du før 89?
Visst, herr Jderescu, det ska jag berätta.
Herr Jderescu, jeg skal svare på det. Jeg arbeidet med regnskap i Securitate.
Det er et yrke, en vitenskap, en kunst som finnes i alle politiske systemer.
- Det stemmer, jeg vet at De er regnskapfører. - Da får han stå til regnskap for Securitate.
- Jeg jobbet der fordi jeg hadde gode karakterer. - Bravo!
Jeg har aldri lagt skjul på det. Men det betyr ikke atjeg var på plassen.
Det kalles bakvaskelse i juridisk språk, og er straffbart.
Så De fastholder at De ikke var på plassen den 22. desember?
Herr Jderescu, jeg har ikke lenger tid til dumhetene deres.
Jeg ber bare om en ting. Hvis navnet mitt nevnes en gang til -
- og De ikke har bevis, vil De få store problemer.
Jeg legger på nå. Jeg ber Dem være mer profesjonell. De må slutte med disse eventyrene.
- Adjø. - Adjø. For en frekk securist.
Herr Manescu, jeg må be Dem ikke nevne herr Bejan hvis De ikke har bevis.
- Så nå er du redd for at han skal gå til sak? - Det er ikke snakk om det -
- men som journalist vetjeg at man må kunne ha belegg for det man sier.
Er du journalist? Er du ikke tekstilingeniør?
Nei.
- Drev du ikke med tekstil under Ceausescu? - Jo, den gangen.
- Men nå erjeg i media, og - - Jeg gir meg over. At det går an. Media!
Han der drev med regnskap for Securitate, nå har han firmaer.
Du drev med tekstiler, nå har du egen tv-stasjon.
- Da skal jeg bli astronaut, jeg! - Jeg er ikke særlig enig i disse sarkasmene -
Erjeg bedt om å være med her til ingen nytte, jeg?
- Unnskyld? - Hvis dere skal krangle, gårjeg.
Det virker som om vi er kommet til et delikat punkt i diskusjonen.
Så kanskje vi bør forsøke å lage en oppsummering så langt.
Det ser ut til at det hr Manescu sier om hva han gjorde morgenen den 22. -
- ikke kan bekreftes av andre. Ingen seere har bekreftet det.
Ingen kan si om han og hans kolleger var på plassen før alle andre kom.
- Så vi var på månen, kanskje? - Jeg vet ikke hvor dere var.
Før vi får øyenvitner kan det ikke bekreftes at dere var der.
- Men spiller det noen rolle? - Ja, det er svært viktig.
Hvis folk kom ut på plassen etter Ceausescu flukt, var det ingen revolusjon
- Hva var det da? - Jeg vet ikke, men ingen revolusjon.
Skal jeg forklare hvordan det var? Revolusjonen begynte i Timisoara.
Den spredte seg til hele landet, og kom selvfølgelig også helt til oss.
- Ja. Og så? - Jo, nettopp. Hør her.
Du vet hvordan gatelyktene tennes om kvelden? Og slukkes om morgenen?
Hva har det med saken å gjøre?
Jo, for slik begynte revolusjonen.
Den begynte i Timisoara, den fortsatte i Bucuresti.
- Men hva har det med gatelykter å gjøre? - Jo, nettopp, fordi slik tennes de -
- først i sentrum, så helt ut i utkantene.
- Unnskyld, Piscoci, det du sier er bare tull. - Snakkerjeg tull?
- Hva har strøm med revolusjon å gjøre? - Jo, men hør nå her.
- Folk her i byen er ikke så modige. Men da de så at Ceausescu -
- hadde flyktet fra Bucuresti, kom de også ut i gatene.
- Gjorde du det? - Ja.
Da jeg så de hadde begynt i Bucuresti, gikk jeg også ut.
- Men hr Manescu hevder at det var før. - Kanskje han var før, jeg kom etterpå.
Så hva slags revolusjon var det, hvis folk kom ut på gatene etterpå?
Vi lagde revolusjon så godt vi kunne, vi lagde revolusjon på vår måte.
Ja. Nå skal vi ha en reklamepause.
Og etterpå - skal vi fortsatt forsøke -
- å svare på spørsmålet "Var det revolusjon eller ikke i vår by".
Nå, altså, reklame.
Reklame?
Hvordan våger du å si på direkten atjeg er tekstilingeniør!
Og hvordan våger du å påstå atjeg ikke var der!
Hvis du visste hvordan jeg har slitt for å få til denne stasjonen.
Og så kommer du, tulling, i sendingen og legger deg ut med meg!
- Hva skal du, Piscoci? - På toalettet.
- Skynd deg, vi begynner om 5 minutter.
- Hvor er det? - Ute i hallen til høyre.
- Så hva gjør vi nå? - Jeg går, du trenger meg ikke mer.
- Går du? - Hvis du sierjeg lyver, gårjeg.
Jeg sier ikke at du lyver, jeg sa bare det de andre sa.
Dersom du går, er det tydelig at du lyver.
Skal vi fortsette sendingen, sjef?
Hvem har lært deg å filme slik? Nåde deg om du kommer borti hodet mitt...
- Men stativene virkerjo ikke! - Jeg skal gi dere stativer!
Jeg lærer dere opp, lærer dere et yrke. Så drar dere til Bucuresti, alle mann.
For noen toskete...
5, 4, 3, 2, 1 -
God dag, kjære seere. Selv om Heraklit sa at man ikke kan bade to ganger -
- i samme vann, foreslårjeg likevel at vi dykker ned i sannheten -
- 16 år etter, av kjærlighet til sannheten, og til vårt eget beste.
Dagens tema: "Var det eller var det ikke revolusjon i byen vår"?
Først må jeg minne om telefonnummeret vårt: 321747...
Og så skal jeg presentere gjestene. Og begynner med herr Emanoil Piscoci.
- God dag. - Kan vi få se gjestene også?
Til høyre for meg herr Emanoil Piscoci.
Og til venstre, herr lærer Tiberiu Manescu.
God dag.
Det ser ut til at vi har en innringer. Som det heter: "Vox populi, vox Dei!"
Så vi starter med en gang. God dag!
Hallo, dette er Gelu Isarescu.
- Morn, Gelu. Hvordan går det? - God kveld. For nå er det kveld.
- Og hvorfor har du ringt oss? - Jo, det var det med den revolusjonen.
Fortell.
Herr Jidarescu, jeg har arbeidet hele livet med handel -
- og dere vet hvem jeg er, både De og herr Manescu.
Og Piscoci kjennerjeg siden jeg var barn og han varjulenisse.
- Morn på deg, Gelu. - Ja, fortell.
Så jeg kjenner på dere og herr Bejan. Jeg har ingen interesse av å juge.
Men jeg sier at hos oss i byen var det ingen revolusjon.
- Herr Gelu, har De fulgt sendingen? - Nei, hvordan det?
Ble forbindelsen brutt? Det var leit.
En ny innringer. God kveld!
- God kveld. Jeg heter lon Costachescu. - Ja, fortell, herr Costachescu.
Jo, nå skal De høre, herr Jderescu.
22. desember kom jeg hjem fra landet i min privatbil -
Jeg hadde vært hos foreldrene mine for å slakte grisen.
Da jeg dro derfra, så jeg at venstre bakhjul var flatt.
Men jeg tenkte at det holdt sju kilometer til, til jeg kom hjem.
- Men det holdt ikke... - Det holdt ikke, lasten var for tung.
- Svinekjøtt, vin, ja, og etjuletre. - Fortsett, vi lytter.
Så - på den måten kom vi helt inn til sentrum.
- Når omtrent var dette? - Presis 12.03.
- Presis? - Ja, jeg husker det godt.
- Så da kan De om det var noen der da? - Det var ingen på plassen -
Og jeg var der en halvtimes tid - - før folk begynte å komme.
Så han vaktmannen hadde rett. På ti minutter var plassen full.
- Så De sier at De ikke så lærer Manescu? - Jeg så ikke noen. Og jeg så godt etter.
Forjeg hadde lagt igjen jekken for å få bedre plass i bakrommet.
Jaha.
Det kom en og annen, men alle gikk raskt, som om de var batteridrevet.
- Og hva gjorde De? - Med det flate dekket?
Jeg hadde en kollega i høyblokka rett ved plassen. Jeg lånte en jekk av ham.
- Så det betyr at De var borte en stund? - Nei, forjeg ropte på ham -
Vinduene hans er ut mot plassen. Han hørte meg og kom ned med jekken.
Jeg måtte passe på bilen.
- Mange takk, har De mer å si? - Nei, det var alt. Håperjeg var til hjelp.
- Takk, takk. - Selv takk og god jul.
- God jul. - God jul.
Herr Manescu, var De på plassen den 22. desember 1989 eller var De ikke?
Jeg var der. Men folk påstår noe annet.
- Og jeg sier atjeg var der. - Herr Manescu, -
- se her. 1, 2, 3, 4 seere sier at De ikke så Dem.
Hun første sa ikke det, bare at vi hadde drukket.
- Nå ja. Og de andre tre. - Hvem? Den securisten?
- Vær så snill ikke å nevne navnet hans. - Klart han sierjeg ikke var der.
- Og Vasile Rebegea? - Varjo ikke kommet tilbake med juletreet.
- Og denne Costachescu? - Men slutt nå med dette regnestykket!
Herregud, så mange tosker som kommer til orde nå rett førjul!
Helt siden han fikk plass i høyblokka har det fjolset hengt etter.
Dumhetene hans er ikke noe å bry seg om.
Har vi fortsatt noen bak kameraet?
Nærbilde, takk!
Takk.
Her en en ny telefon. Hallo?
- God dag, hva heter De? - Chen Xiao Chuan.
Kineseren? Lkke si at du også var med.
Jeg var ikke med i deres revolusjon, for da varjeg i Egypt.
- Hvor? - Egypt.
- Hvorfor ringer De? - For å si atjeg kjenner herr Manescu - og han lyver ikke.
- Og han lyver ikke. Det er en mann som man kan stole på.
- Var det derfor du ringte? - Ja -
- og for å si at Manescu er det beste mennesketjeg kjenner her.
Som alle mennesker er han ikke perfekt.
Men det er galt at folk skal fornærme ham slik fordi han drikker.
Hr Chen? For det første har du ikke noe med den rumenske revolusjonen å gjøre.
For det andre, hvorfor faen selger du kinaputter og raketter til ungene?
- Jeg selger det markedet vil ha. - Ja vel. Er det mer du vil si?
Nei. Jeg har sagt mitt, at herr Manescu -
Jeg spurte om du ville si mer. Det der har du sagt alt.
- Adjø. - Adjø, men det er -
- synd å kaste skitt på en så klok og oppriktig mann -
- Skal du belære oss nå? - Nei, men dere rumenere -
- kaster skitt på hverandre. Det likerjeg ikke.
Hør her, hvis du ikke liker deg her, dra tilbake til Kina.
La oss være i fred. Du tar pengene våre, nå skal du også belære oss?
Jeg belærer ingen. Jeg forteller detjeg ser.
- Han eierjo ikke skam i livet. - Vi snakker forbi hverandre. Adjø.
Han bare legger på! Helt utrolig!
- Han sa "adjø" før han la på. - Men han la på.
Altså, om morgenen 22. desember 1989, var De på plassen eller var De ikke?
- Jeg var der. - Men alle andre sier det motsatte.
- Og jeg sier atjeg var der. - Så alle andre lyver?
Hva de sier interesserer meg ikke, jeg sier atjeg var der.
- Før klokka 12.08? - Før.
- Og dere fortsatte å protestere? - Vi fortsatte.
Flere telefoner?
Herr Manescu.
De var der før 12.08?
Ja.
De var der!
Flott!
Herr Piscoci, hva gjorde De den 22. desember?
Skal jeg begynne fra morgenen, eller da jeg kom til plassen?
- Fra morgenen. - Ja, jeg sto opp klokka 7 -
- nei... klokka 6.30.
Barberte meg.
Fortsett.
Og altså -
- så krangletjeg med kona.
Dum som jeg var. Dro på jobb.
Men hadde ikke lyst til å bli. Angret på atjeg hadde kranglet.
Jeg hadde overdrevet. Vært sjalu.
Jeg er 60 år og sjalu på Maria.
Jeg tror det var det som gjorde at hun døde så tidlig -
Jeg fikk fri av sjefen og gikk på torget etter blomster.
Der var det ikke en sjel. Det var folketomt overalt, faktisk.
Men jeg ville ikke gå hjem. Jeg var så flau - nei, å nei -
Så ga Vårherre meg ideen å gå i den botaniske hagen.
Jeg knuste ei rute og stjal tre flotte magnoliaer.
Og dro hjem. Maria var hjemme, gjorde rent, jeg ga henne blomstene.
Hun sa ingenting, fortsatte bare.
Men i speilet på skapdøra så jeg et smil.
Og da ble jeg glad. For det betydde at hun likte blomstene.
Men hun lot som hun var sint.
Og for å vise atjeg heller ikke... sa slo jeg på tv-en, for om formiddagen -
- da er det ofte Helan og Halvan eller Tom og Jerry.
- Er det kjedelig? - Nei, fortsett.
Sånne programmer som jeg liker.
Og så kom Ceausescu med en tale og lovte alle 100 lei.
Da sa jeg til Maria at hvis han gir oss 100 lei drar vi på ferie til kysten.
Og hun sa at hun verken trodde på meg eller Ceausescu.
Så ble sendinga plutselig brutt.
Vi fortsatte å legge planer, at hvis det ble nok penger -
- skulle vi også til Adamclisi, til monumentet, og ta bilder.
Hun ba meg love det dyrt og hellig. Og jeg sa "æresord".
Så kom tv-en i gang igjen. Det kom en masse mennesker -
- som sa at revolusjonen hadde vunnet.
Da begynte Maria å gråte av glede.
Men ikke jeg, jeg tenkte på at vi ikke ville få de pengene Ceausescu lovet oss.
Herr Piscoci, De gikk altså ut etter - etter at fjernsynet hadde vist alt.
- Jeg kjeder dere, ikke sant? - Nei.
Ja, jeg gikk ut på plassen for å vise Maria atjeg var en helt.
Atjeg ikke var redd for kommunistene.
- De gikk ut etter 12.08? - Ja, etter 12.08.
Sendingen vår er snart slutt.
Får vi en telefon til. Hallo!
Jeg heter Tina, den eldste sønnen min døde 23. desember, ved Otopeni, i Bucuresti.
Det var leit å høre, frue.
Men vi forsøker å finne ut hva som skjedde her i byen, ikke i Bucuresti.
Men jeg ringer ikke for å klage over noe, herr Jderescu.
Men for å si at det snør ute.
- Snør det?
Ja, det snør som i gamle dager. Gled dere over snøen!
I morgen er det bare søle igjen.
God jul!
Da er sendingen vår over.
Har dere mer å tilføye?
Kjære seere, takk for at dere fulgte oss.
Skal jeg kjøre dere hjem?
- Jeg går til fots. - Jeg også.
Sjef, den der er til Vali -
Gammern der skulle fått brette 100 båter. Og han andre skulle fått ete det arket.
Og jeg som kom foran kameraet!
Fra nå av skal jeg stå bak det, holde det helt rolig.
5, 4, 3, 2, 1 -
Kom igjen, jeg fryser ihjel.
Gammern tok feil. Alle tennes samtidig, fordi det er en fotocelle.
5, 4, 3, 2, 1 -
Ikke prøv deg! En annen ville knust deg.
Flott, gutt!
Rolig, vakkert.
Det er detjeg husker fra revolusjonen. Det var rolig og vakkert.