Jeden drobný fakt.
Zemřete.
Navzdory všem snahám nikdo nežije věčně.
Promiňte, že vám kazím překvapení.
Až ta chvíle přijde, doporučuji vám nepanikařit.
Nepomáhá to.
Asi bych se měl představit.
Ale stejně se brzy setkáme.
Ne dříve, než přijde váš čas.
Živým se zásadně vyhýbám.
Občas udělám výjimku.
Stává se to velmi zřídka,
že si nemohu pomoct.
Projevím zájem.
Nevím, co to na Liesel Memingerové bylo.
Ale upoutala mě.
Mami.
Zaujala mě.
Chcete říct pár slov?
Sbohem, miláčku.
ZLODĚJKA KNIH
NĚMECKO, ÚNOR 1938
Nechala by si tě, kdyby mohla.
To přeci víš, ne?
Jsme tady. Poj , Liesel.
Seznámíš se s novými rodiči.
Poj .
-Hans Hubermann. -Heinrichová.
Heinrichová.
Kde je chlapec?
-Zemřel. -Jak to myslíte?
Cestou sem.
Museli ho pohřbít u kolejí.
Slíbili nám dvě děti a dva příspěvky.
Nemůžeš jim vyčítat, že hoch zemřel.
Vyčítám to jeho matce.
Tahala je přes celou zemi, hladové a nemyté.
Utíkala do bezpečí.
Viděl jsi tu holku?
Je špinavá.
Co se říká o komunistech, je pravda. Jsou špinaví a hloupí.
Budu mluvit tak hlasitě, jak chci.
Poj .
Poj !
Co je to s ní?
Veličenstvo.
Co okouníte, fakani?
Tohle je Nebeská ulice. Tvůj nový domov.
Hej, milovníku! Můžeme už hrát?
Poj dál.
No tak.
Co se říká?
Dali nám němou.
Běž nahoru.
Kde je?
Támhle.
Je pro tebe.
-Hansi! -Ano,
sluníčko?
Dobré ráno, Veličenstvo.
Přestaň s tím rambajsem.
Co se říká?
Děkuji.
Ono to mluví.
Od te mi budeš říkat mami, ano?
Řekni to.
Mami.
Dobře.
A tomuhle holomkovi,
tomu línému čuněti...
říkej "tati". Rozumíš?
Tati.
Kdo je to?
Kdo je?
Rudy Steiner, paní Hubermannová.
Co chceš?
Máma říká,
že te máte dceru.
Co je ti po tom?
Jdu ji doprovodit do školy.
Proč se lidi nemohou starat o své?
-Ahoj, Rudy. -Zdravím.
Proč myslíš, že jsi pro mou dceru dost dobrý?
Rudy.
Je mi skoro dvanáct.
Liesel, sněz polévku a obleč se.
Zůstaň venku, čuně.
Pospěš si, Liesel.
Běháš ráda?
Vsadím se, že tě porazím.
V běhu mě nikdo neporazil.
Moc toho nenamluvíš, co?
Znamená jedno plivnutí "ano" a dvě plivnutí "ne"?
Jsem rád, že si rozumíme.
Máma mi neřekla, abych tě vyzvedl.
Říkal jsem si, že budeš potřebovat kamaráda.
Děkuju.
Rudy!
Co to provádíš?
Nic, tati.
Tak hybaj do školy.
Poj .
Kdo jsi?
Nová dcera paní Hubermannové.
Tebe se neptám.
Děvče...
Mluv.
Liesel Memingerová.
Křída, tabule, jméno.
Pospěš, nemáme na to celý den.
Piš.
Tiše.
Tiše!
Vrať se na místo.
Tiše.
Blbeček! Blbeček! Blbeček!
Ty ještě neumíš číst, blbečku?
Dělej.
Přečti aspoň jedno slovo.
Blbečku.
Ta mu dává!
Určitě ses neprala poprvé.
Franz Deutscher nedostal takový výprask...
od doby, co Tommymu Müllerovi načůral do svačiny.
Franz Deutscher asi není moc chytrý.
Je nejhloupější ze školy.
Ale už se holí.
Trefíš domů?
Neumím sice číst, ale blbá nejsem.
Dobře. Půjdu za tebou.
Můžeš se přidat k našemu fotbalovému týmu.
Nemá cenu, aby ses se mnou snažil skamarádit,
protože tu dlouho nezůstanu.
Proč?
Uteču odsud. Proto.
Kam?
Po tom ti nic není.
Řekni mi, až půjdeš.
Proč?
Ať můžu jít s tebou.
Nerozumíš tomu. Myslím to vážně.
Musím najít svoji mámu.
Paní Hubermannovou?
-Ne, blbečku. Svou pravou mámu. -Bezva.
Rád bych ji poznal.
Co to děláš?
Závodíme.
O pusu, že tě porazím.
-Proč bych tě chtěla líbat? -Nevím. Záleží na tom?
Stejně vyhraju já.
Jen na konec ulice.
A když vyhraju já?
Nemusíš mě líbat.
Nikdy?
Proč to řešíš?
Stejně tu nezůstaneš.
Hej!
Čunče!
Podvádělas.
No a co?
-Porazil jsem tě. -Ne.
Byla to remíza.
Za remízu dostanu pusu.
Pusu si strč někam.
Proboha.
Přerazí tě.
Kdo?
Jestli myslíš, že se mnou budeš zametat,
šeredně se pleteš.
Slyšela jsi?
Přišel jsem ti říct dobrou noc.
Co je to?
Je tvoje?
Proč by milá dívka jako ty...
chtěla číst něco takového?
Určitě je tvoje?
Dřív moje nebyla.
Patřila bratrovi.
Aha.
Tvůj bratr...
se jmenoval Pieter Strauss?
Víš, co je tu napsáno?
Chceš se to dozvědět?
Mně taky čtení moc nejde.
Budeme si muset pomáhat.
Dáme se do toho.
"Příručka pro hrobníky"
Pozvedněte rudé vlajky pro německé úsilí.
Chceme vydláždit cestu ke svobodě.
Pro německé úsilí
chceme vydláždit cestu ke svobodě.
Nehodláme se bratřit
s židy a negermány,
neboť podrývají vzepětí ke svobodě
německého lidu.
KŘIŠŤÁLOVÁ NOC - STUTTGART, LISTOPAD 1938
Waltře.
Prý mohou vzít jen jednoho.
-Vezmi Maxe. -Ne, mami.
Vezmi ho.
Neodejdu bez tebe.
Ale ano.
Musíš, při hrobu svého otce.
Není čas na hrdinství.
Jeden, nebo nikdo.
Poj .
Doklady jsou uvnitř. Nic moc, ale musí stačit.
Najdi ho.
Odpusť mi.
Když jsem se pak setkal s duší Maxe Vandenberga,
sužovala ho nejvíc právě tato chvíle.
Že opustil svou matku.
Že cítil tu hrozivou opojnou úlevu,
že on to přežije.
Jesse Owens je nejrychlejší člověk na světě.
Dávejte pozor, vy dva.
Co to děláš, tati?
Pracuju, pro jednou.
Já myslel, že cedule malujete, ne seškrabáváte.
Seškrabávání...
je na vzestupu, Rudy.
Co naděláme.
"Účetní."
Jsem na tebe pyšný. Je chytrá, Rudy.
Ano, pane.
Co je účetní?
Něco, co nebudeme potřebovat.
"Přejeme vám...
mnoho úspěchů...
ve vaší...
kariéře...
u pohřební s-...
"Služby."
"Pohřební služby."
Zvládla jsi to. Tvá první knížka.
Blahopřeji.
Jedno mi musíš slíbit.
Pokud bych brzy zemřel, postarej se, ať mě správně pohřbí.
-Ano? -Ano.
Ať nepřeskočí šestou kapitolu.
Můžeme začít znovu?
Zítra.
Už je zítra.
Te spi.
Jmenoval se Werner.
Poj .
Mám pro tebe překvapení.
Je tu hrozná tma.
Tak raději rozsvítíme.
Je to slovník.
Se slovy, co jsme se naučili.
Přidej jich tam, kolik chceš.
Je tvůj.
Děkuju, tati.
Dokázal to! Vstoupil do dějin!
Jesse Owens.
Nejrychlejší muž světa!
Co to znamená?
Chcete zůstat členem? Dejte synovi lekci!
Proč?
Proč Jesse Owens?
Proč?
Je nejrychlejší na světě.
Nejrychlejší na světě.
Ten kluk je blázen.
-To bolí. -Necukej se.
Má to i v uších.
Barbaro.
Dobře, vyři to s ním ty.
Synku,
nemůžeš se tu promenovat namalovaný načerno, rozumíš?
Proč ne?
Neměl bys chtít být černochem.
Proč?
Protože to říkám. Ano?
"Drahá maminko, dneska má vůdce narozeniny."
DUBEN 1939
"Kéž bych je měla já. To bys za mnou možná přijela."
"Chybíš mi od rána do večera."
"Občas si myslím, že tě vidím na ulici."
"Ale nikdy to nejsi ty."
"Moje nová máma je jako bouřka. Pořád rámusí."
Kam jsi dal tu vlajku, Hansi?
Jestli ji nenajdeme, bude to vypadat jako úmysl.
No dobře...
Podívám se do sklepa.
Bože můj.
Vím, že tu to máš ráda,
ale neměla bys jít také ven?
Píšu dopis mamince.
To je dobře.
Napiš jí, ať mě přestane sekýrovat.
Téhle mamince ne.
Aha.
O čem jí píšeš?
O všem.
O tobě, o mámě a o Rudym.
Pošleš jí ho?
No...
Můžeš ho dát té paní, co mě sem přivezla.
Paní Heinrichové? Ano.
Určitě se jí ho pokusí předat.
Tady je.
"PS: Umím číst."
Proč vůbec píše své matce?
Je to její matka.
Nebudu utrácet peníze...
za známku na dopis, na který nikdo neodepíše.
Co jsem jí měl říct?
Hansi?
Alexi.
Výborně. Jsi připravený?
Ovšemže je.
Liesel!
Poj , ať stihneme průvod.
A je to.
Poj me.
-Čunče. -Ahoj, Rudy.
Národně socialistická revoluce...
přinesla rozkvět našeho národa. Přesto však nesmíme polevit...
v našem úsilí o morální
a intelektuální očistu.
Vzdělávání, divadlo, film, literatura, tisk...
představují základní pilíře,
na nichž stojí jedinečný charakter našeho národa.
Dnes jsme se tu všichni sešli,
abychom se zbavili intelektuální špíny.
Vymýtíme tu zhoubu,
která v posledních dvaceti letech Německo zamořila.
Zbavíme se navždy okovů,
které nás měly zotročit.
Budeme bojovat proti nepřátelům. A pokud to má znamenat válku,
budeme stát za naším vůdcem až do konečného vítězství.
Náš národ vzejde z války vzkříšen
a nepřátelé budou zničeni.
Konec plutokratům!
Konec komunistům!
Konec židům!
Na naši velkou Německou říši.
Na našeho milovaného vůdce Adolfa Hitlera.
-Sieg! -Heil!
Ahoj, Jesse Owensi.
Padej, Franzi.
Nech ho.
Líbil se ti projev, blbečku?
Poslouchala jsi?
Co myslíš?
Tvoje máma k nim patřila.
Říká se, že byla komunistka.
Kdo to říká?
I tak vypadáš.
Co to povídáš?
S tebou se nebavím.
Ona to ví.
Spal knihu.
Běž spálit knihu.
Dělej! Dohlédnu na vás. Na oba.
Co to bylo?
Nic.
Liesel.
Kde jsi byla? Měli jsme se potkat u kostela.
Promiň, tati.
Poj .
Copak je?
Nic.
Jsi nemocná?
Ne, nic mi není.
Co je to s tebou?
Co to je?
Ukradla jsi ji?
Promiň, tati.
Řekneš to mámě?
Tati?
Viděl tě někdo?
Víš co?
Bude to naše tajemství.
Budeme ji číst, jako tamtu.
Ve sklepě.
Děkuju, tati.
Dobře.
Musíme se vrátit domů, aby máma neměla strach.
Poj , Liesel.
Copak je?
Liesel?
Moje máma se nevrátí, že ne?
Je komunistka?
-Kdo to říkal? -Je?
Odvedl ji vůdce?
Potom vůdce nenávidím.
Ne.
To nesmíš říkat.
Už to nikdy neříkej.
Rozumíš?
Poj .
Neviditelný. Napsal H. G. Wells.
To zní dobře.
Kapitola první.
Podivný muž přichází.
Cizinec přišel počátkem ún...
Února.
Šikovná.
Kdo je to?
Kdo je to, tati?
Hans Hubermann?
Ano.
Ještě hrajete na akordeon?
Rychle.
-Tati. -Liesel, spát!
Co se děje?
Max.
Ne, ne.
Pomoz mi.
Dáme ho nahoru.
Všechno je v pořádku, Liesel.
Tak.
Ohřeju mu polévku.
Kdo je to, tati?
Musím ti říct něco moc důležitého, Liesel.
Poslouchej.
Ten akordeon není můj.
Muž, kterému patří,
je jeho otec.
Ukradl jsi ho?
Ne.
Hlídal jsem ho.
On zemřel?
Ano.
Před mnoha lety.
Než ses narodila.
Viděl jsem ho umírat.
Ve válce.
Byl jsi ve válce?
Ano.
Jeho otec položil život...
za mě.
Slíbil jsem jeho rodině,
že jim pomohu, když bude třeba. Dal jsem jim své slovo.
Něco mi musíš slíbit.
Musíš mi dát čestné slovo, že o něm nikomu nepovíš.
Nikomu. Vůbec nikomu.
Ani Rudymu.
Myslím to vážně.
Vůbec nikomu.
Rozumíš?
Ano.
Člověk je dobrý jen tehdy, když drží slovo.
Mám tvé slovo?
Ano, tati.
Slibuju.
-Promluvil sis s ní? -Ano.
Nesmí to nikomu říct.
Ví to.
-Můžeme jí věřit? -Je to naše dcera.
-Je to dítě! -Roso.
Nemáme na výběr.
Vypadá jako smrt.
Asi už zapomněl, jak chutná jídlo.
Jak ho uživíme? Máme sotva pro sebe.
Uskromníme se.
Věděli jsme, že to jednou může přijít.
Zítra ho můžeme vydat.
Úřady to pochopí.
-Řekneme, že bylo pozdě večer... -Roso.
Já vím.
Přišel za námi.
-Dlužím jim to. -Já vím.
Tak to je.
Budeme se chovat, jako by se nic nestalo.
Ahoj.
O čem se ti zdálo?
O mámě.
Ta knížka je tvoje?
Ano.
Ne, ta...
Dřív moje nebyla.
Ukradl jsi ji?
Ne.
Můžu se podívat?
Není pro děti.
Dobré ráno, Maxi.
Seznámil ses s Liesel?
Liesel.
Neměj strach.
Je to hodná holka.
Ani slovo.
Dobře, čunče.
Nač ten spěch?
Musím domů.
Závodíme.
Musím jít dovnitř.
Čekáš, až ti to dovolím?
Ne.
-Jen ti to říkám. -Dobře.
Měj se, čunče.
Kdes byla? Jdeš pozdě.
Běžela jsem co nejrychleji.
Nikomu jsi nic neřekla?
-Ne, mami. -Roso.
Liesel!
Spí.
Konečně někdo, komu moje jídlo chutná.
Promiňte. Omlouvám se.
Dá se do pořádku?
Jistě.
Ty jsi ale zvědavá.
Nechtěla jsem.
To nic.
O čem je?
O Hitlerovi.
Schováváš se před Hitlerem?
Ano.
Jsi komunista?
Jsem žid.
Odvedl ti maminku?
Nejspíš.
Neboj.
Také jsem tu ze začátku hodně plakala.
Polévka je hrozná, vi ?
Asi tomu nebudeš věřit, ale takovou dobrotu jsem ještě nezvracel.
Liesel.
Mám pro tebe práci.
Nezapomeň přepočítat peníze.
Když jich nebude akorát, tak se radši nevracej.
Dům pana starosty.
Víš to určitě?
Vidíš tu jiný podobný dům?
Jednou večeřel s vůdcem.
Prádlo.
Poj dál.
Běž.
Počkej.
Děkuji.
Ty máš ráda knížky?
Poj .
Přenašeč snů.
Rudy.
Musím jít.
Můžeš přijít, kdykoli budeš chtít.
Bude tady.
Ano, paní Hermannová.
Říkej mi Ilso.
Jak ti mám říkat?
Liesel.
Jsi odvážná dívka, Liesel.
Vrať se, čunče!
Chyť si mě.
Hej, blbečku!
Už jsi slyšela, že nám Anglie vyhlásila válku?
Je válka!
Anglie vyhlásila válku!
Pokaždé to bývá stejné. Nadšení a spěchání do války.
Za ta léta jsem potkal řadu mladých mužů,
kteří si mysleli, že se ženou na nepřítele.
Pravda ovšem byla, že se hnali vstříc mně.
Výborně.
Příště dávej pozor na cestu.
Chcípni, Franzi.
Copak, Jesse Owensi?
Chceš přece být černý.
Kdo je Johann?
Zbožňoval čtení.
A byl odvážný. Jako ty.
Tohle všechno je on. Všechno, co znal.
Je tu vše.
Vše na svém místě.
Jeho tělo nikdy nenašli.
Kdyby mi ukázali jeho tělo, uvěřila bych jim.
Jak by to mohla matka vzdát?
Matka své dítě nikdy neopustí.
Musím jít.
Myslíš, že mě máma milovala?
Určitě.
Každá matka miluje své dítě.
I Hitlerova.
Myslíš, že mu píše?
Drahý vůdce,
jen počkej, až se táta vrátí.
S láskou, máma.
Drahý vůdce, ukli ten nepořádek.
Drahý vůdce, kdo tě ostříhal?
Takhle přeci nepůjdeš ven?
Co ti to vyrostlo pod nosem?
Nezvyšuj na mě hlas.
Neprskej, když křičíš.
Hansi.
Má proleženiny.
Musí vstát a protáhnout se.
Nemůže si tu štrádovat.
Proč ne?
Protože ho uvidí.
Nemůže věčně ležet. Musíme ho přesunout.
Proč?
Neodmlouvej. Protože to říkám.
Roso.
A co navrhuješ?
Co navrhuju? Ty jsi hubatá.
Navrhuju ho dát dolů.
Víme, že to není dobré.
Promiň.
Neomlouvejte se. Vystavuji vás nebezpečí.
Víc si nezasloužím.
Lieselino učení. Je to slovník.
Snažil jsem se, abys tu měl pohodlí.
Promiň, není tu postel.
Kdyby sem někdo přišel.
Můžeš se tu učit, kdy chceš.
Ale nejdřív zaklepej.
Budu tady. Nikam nejdu.
Slibuju.
Nedívej se tak na mě.
"Medúza souhlasila, že bude..."
Medúza.
Pověz,
kam na ta slova chodíš?
To je tajemství.
Komu bych to řekl?
Starostova manželka.
Nechává mě číst knížky.
Učím se je zpaměti.
"Paměť je písařem duše."
Víš, kdo to řekl?
Jistý Aristoteles.
Uděláš pro mě něco?
Popíšeš mi, jaký je den?
Jak je venku?
-Je zamračeno. -Ne, ne.
Řekni to svými slovy.
Kdyby mohly tvé oči mluvit,
co by řekly?
Je bledý den.
"Bledý." Dobře. Dál.
Všechno je skryté za mrakem.
A slunce...
nevypadá jako slunce.
A jak vypadá?
Jako stříbrná ústřice?
Děkuju.
Viděl jsem to.
Schováváme žida.
Johanne?
Ne.
Liesel.
Co to má znamenat?
A neřekl proč?
Nerozumím tomu.
Vždycky jsem mu košile žehlila stejně.
Možná si to už nemohou dovolit.
Nemohou si to dovolit?
My si to nemůžeme dovolit.
Další zákazník pryč.
A čtyři hladové krky.
No.
Odte už jen dvě jídla denně.
Nedá se nic dělat.
Ušil jsem ti oblek.
Chci, aby sis ho oblékl na čtrnácté narozeniny.
Snad budeš zpátky.
Že jo?
PROSINEC 1941
Hansi!
Roso,
snažně tě prosím,
mohla bys alespoň na pět minut držet pusu?
Něco jsem ti přinesla.
-Jsou dnešní? -Ano.
Dárek od Franze Deutschera.
Ani neví, jak je velkorysý.
Hitler připraven dobýt Moskvu.
Svět se zbláznil.
Ale...
Nevyhráváme snad válku?
Maxi?
Co zprávy o počasí?
Jsi kouzelnice.
Mám nápad.
Co tu vyvádíte?
Běž, běž!
Maxi.
Už nemám sníh!
Do něj, Maxi!
Proboha,
co tu vyvádíte, holomci?
Roso!
Na bojiště vtrhla šílená žena! Ne!
Jsem neozbrojený!
Tohle je největší hloupost, jakou jsem kdy udělala.
A podívej, jak jsi šťastná.
Co budeme dělat, až roztaje?
Vytřeš tu, čunče.
Neroztaje. Je tu hrozná zima.
Jak to můžeš vydržet?
Nemyslete na mě.
Nesmysl. Všichni na tebe myslíme.
Tohle jsou nejlepší Vánoce.
Moje první Vánoce.
Te už víš, o co jsi přicházel.
Půjdeme spát.
Ne, tati. Prosím.
Poslechni otce.
Ještě chvilku.
Rozmazluješ ji.
Udělal jsem ti dárek.
Nic jiného jsem neměl.
Ale...
Otevři to.
Pro Liesel...
od Maxe.
Co je tam napsáno?
Piš.
V mém náboženství...
nás učí, že všechno živé...
každý lístek, ptáček...
žije jen proto, že obsahuje tajné slovo pro život.
Jedině tím se lišíme od hroudy hlíny. Slovem.
Slova znamenají život.
Ty prázdné stránky...
vyplníš ty.
Bože.
Zemře?
Mlč!
Takové řeči nestrpím. Rozumíš?
Netrápím nás tu hlady už skoro dva roky,
aby tu nakonec zemřel.
Za to můžu já.
Proč za to můžeš?
To já chtěla postavit sněhuláka.
Proč jsme ho stavěli?
Protože jsme museli.
Říkal jsi, že nikam neodejdeš, Maxi.
Slíbil jsi to.
Neviditelný.
Napsal H. G. Wells.
Cizinec přišel počátkem února...
Byl mrazivý den.
Řezavý vítr hnal prudkou metelici.
Poslední sníh...
Nikdo se o nich nedozví,
dokud nezemře.
Konec.
Maxi?
Kapitola první.
Ilso?
Oči ve tvářích, které míjel na ulici,
jakoby hleděly do jeho nitra a obviňovaly ho.
Nemohl to však ovládnout.
Odpoutal se...
a nechal se unášet stále rychleji vstříc svému osudu.
...na zaprášené podlaze...
Pocit, že šaty jsou spíš vedle ní než na ní...
A náhlé poznání, že to všechno bylo nadarmo.
-Neztratila jsi něco? -Rudy.
Co tu děláš?
Špehuju tě.
Dej mi to.
Nech mě hádat. Zapomněla jsi, kde jsou hlavní dveře.
Jedno ti musím přiznat, čunče. Máš kuráž.
Krást u starosty.
Tiše.
Nekradu. Půjčuju si to.
Ať už si "půjčuješ" cokoli,
měla jsi mi o tom říct.
-Není to, jak si myslíš. -Tak...
jak to je?
Půjčuju si knížky. Nic víc.
Knížky? Zbláznila ses?
My tu umíráme hlady a ty kradeš knížky?
Neříkej to slovo.
A co jídlo? Tebe nenapadlo se podívat do kuchyně?
Ne.
Kdybys mi to řekla, mohli jsme to naplánovat.
Promiň. Nemohla jsem.
Na nejlepší kamarádku máš až moc tajností.
Jak to myslíš?
Kdo je Max?
Kdo je to?
Liesel!
Pověz mi, co se děje!
Čunče, pověz mi, kdo to je?
Je to tvůj kluk?
Cože?
To si myslíš?
Tak kdo?
Kdo je to?
Nemůžu.
Proč ne?
Je to tajné.
Ty mi nevěříš?
Tak to není, Rudy. Nemůžu.
Kdyby...
Kdybych ti to řekla, musela bych pryč.
Táta by musel pryč.
Bůh ví, co by se s ním stalo.
S ním?
Schováváte někoho?
Někoho schováváte, vi ?
Liesel!
Jedno plivnutí "ano", dvě "ne".
Já to věděl.
Nikdo se to nesmí dozvědět.
Opravdu.
Mně můžeš věřit.
Neboj.
Nikomu to neřeknu.
Co nikomu neřekneš?
Ahoj, Steinere. Ahoj, blbečku.
Co to schováváš?
Dej mi to.
Nech ho!
Dej mi to!
Co to bylo? Co?
Do toho ti nic není, Deutschere.
Nech ho!
Máš utrum.
-Nahlásím tě. -Za co?
Za deník?
Vím, že něco kuješ.
Poj !
Dělej!
Co to vyvádíš?
Vím, kde je. Díval jsem se.
Je ledová. Umřeš.
Rudy!
Rudy?
Rudy!
Rudy?
Já neumím plavat!
Rudy!
Prosím!
Mám ho!
Rudy.
Myslela jsem...
To nic.
Už mi věříš?
Jo.
Tak co ta pusa?
Poj . Zmrzneš tu.
Dobrou noc,
zlodějko knih.
Dobrou, rybo.
Řekla jsem to Rudymu.
-Přihraj! -Tady jsem!
Hele!
Co tu dělají?
Prohlíží sklepy.
Včera byli u bratrance.
Co hledali?
Tak hrajeme?
Dělejte!
Tady!
Přihraj!
Zbláznila ses?
Musím domů.
No bezva.
Ublížila si.
Dřív jí to nevadilo.
Nic mi není.
-Mami! -Proč křičíš?
-Jdou sem. -Kdo?
Prohlíží sklepy.
Hansi, rychle!
-Co je? -Jdou sem.
Prohlížejí sklepy.
Musíme ho schovat.
Dáš ho pod postel.
Maxi!
Poj . Poj .
Dají vám pušku,
když se dáte k armádě?
Mami!
Proboha.
Nech toho, Hansi!
Wolfy.
To je překvapení. Jak se máš?
Chceš Hanse?
Hansi!
Ne. Jen prohlížíme sklepy.
Liesel, dones panu Edelovi...
-sklenici vody. -Není třeba.
Bude to rychlé.
Obvaž jí to.
Bože, Liesel!
Pomoz mi.
Podáš mi lékárničku? Je támhle...
Kde je poklop?
Cože?
Dveře do sklepa.
Wolfe.
Slyšel jsem, že přijdeš. Uklízel jsem.
Kdo to říkal?
Kdo tu byl pro prádlo?
Paní Schneiderová.
Ano, zmiňovala se o tom.
Poj .
Máte tu světlo?
Jistě.
Měl bych to tu vyházet.
Nevěřil bys, co v některých sklepích najdeme.
To mě nepřekvapuje.
Liesel si sem chodí hrát.
Říkám jí, ať jde ven na čerstvý vzduch.
O co tu vlastně jde?
Co je to?
Moje štětce.
Měl bys o ně líp pečovat.
To Liesel. Neposlouchá mě.
Pořád nemáš práci, Hansi?
Moc ne.
Měl jsi dát na mou radu a vstoupit do strany.
Tvá žena by nemusela dřít...
a prát cizí podvlíkačky, aby tě uživila.
Vi , Roso?
Jo.
Co je s tebou?
Nikdy nevynecháš příležitost,
abys mu vyhubovala.
No jo.
Kdyby mi ten holomek líná občas s něčím pomohl,
měla bych dost síly dát mu, co se do něj vejde.
Nechápu, jak s ní vydržíš.
Já taky ne.
Ještě můžeš vstoupit.
Co náš sklep?
K ničemu. Strop je moc nízký.
Na co?
Na protiletecký kryt. Musí být v každé ulici.
-Příště bu opatrnější. -Ano, pane Edele.
Hansi.
Co když zemře?
Nemůžeme ho tam nechat.
Prozradí nás zápach.
Mám strach, Maxi.
Jestli se to stane,
jestli zemře,
nějak si poradíme.
Ještě nezemřel.
Ano?
Paní Hubermannová.
Musím mluvit s Liesel.
Jistě. Liesel.
Kam jsi to dala, zlodějko?
-Co, mami? -Neodmlouvej.
Stokrát jsem ti říkala, ať to necháš být, ale ty neposlechneš.
Do práce.
Promiň.
Co se stalo?
Jde o Maxe, vi ?
Říkal,
že ti to patří.
Kdo to říkal?
Probudil se.
Bude žít.
Mami.
Opatrně.
Nechtěla jsem ti ublížit.
Nevěděla jsem, jak ti to jinak říct.
Vím, že to bylo hloupé.
Nebylo, mami.
Děkuju.
Radši se přestaň usmívat.
Běž zpátky...
a hraj, jaká jsem babizna. Ano?
Jo.
A pamatuj si,
že tě...
Běž.
Chceš s tím úsměvem pomoct?
Ještě jednou...
a uvidíš, jak dostaneš.
Pověsím tě za nohy.
Slyšela jsi, čunče?
Rozumíš?
Maxi!
Já to věděla.
To tvoje čtení mě nenechalo na pokoji.
Tys mě slyšel?
Jasně.
Děkuju.
Tak...
Jak se má Rudy?
Nevím.
Rudy je protivnej.
Horší kluk, než ten, kterého nesnášíš, je ten, kterého máš ráda, vi ?
Liesel, letecký poplach!
Běž.
A co ty?
Já tu budu v bezpečí.
Vždyť je to sklep.
Slyšela jsi, čunče?
Ano, mami.
Zatímco se 10 tisíc duší skrývalo a strachovalo o život,
jeden žid děkoval Bohu za hvězdy, jimiž se kochaly jeho oči.
Nic víc nemám.
Promiňte.
Schovávala jsem si ho, až se muž vrátí, ale...
Děkuju mockrát.
Je to žid.
Našli jeho rodný list.
Je to Lehman s jedním "n".
Prosím!
Můj syn je v armádě!
Bojuje na frontě!
-Prosím. -Do vozu!
Prosím!
Znáte mě.
Prosím.
Znáte mě. Prosím.
Jsem Němec!
Prosím.
Znám ho celý život. Všichni ho známe.
Je to dobrý člověk.
Vaše jméno?
Hans Hubermann.
Prosím!
-Je to dobrý člověk. -Zpátky!
Tati!
Liesel!
Rudy!
Rudy.
Nehýbej se.
Co mě to napadlo?
Zapsal si mé jméno.
Co jsem to proboha živého udělal?
Zničil jsem nás. Zničil!
Promiň mi to, Roso.
Promiň.
Nechápu to.
Co udělal tak špatného?
Připomněl lidem jejich lidskost.
Nemůže se omluvit?
Komu?
Hitlerovi?
Odvedou ho?
Nevím.
Ale...
Jestli mě tu najdou,
odvedou vás všechny.
Ne, Maxi.
Musím, Liesel.
Promiň.
Slíbil jsi to.
Je to pro tvé dobro.
Pro tvou rodinu.
Ty jsi moje rodina.
Díky tobě jsem přežil.
Nezapomeň na to.
-Nechci ztratit dalšího člověka. -Neztratíš mě.
Vždycky mě najdeš ve svých slovech.
V nich budu žít.
Maxi.
Prosím.
Děkuju.
Tu máš.
Dvě deky a pár ponožek.
A kus sýra, který jsem schovávala.
Roso.
Je to tvoje.
Poj . Liesel.
Nech ji.
Hansi?
Vezmu si kabát.
Jste pan Steiner?
Cože?
Přišel jsem si promluvit o vašem synovi.
Rudy Steinerovi.
Bydlí vedle.
Co od něj chcete?
Vybrali ho na elitní výcvik.
Začne v létě.
To mě mrzí, Barbaro.
Hans Hubermann?
Co je "odvedenec"?
Vyrostla jsi.
Nevšiml jsem si.
Budeš mi chybět.
Všichni odcházejí.
I Rudy.
Rudy bude v pořádku.
Postarej se o maminku. Není tak silná, jak se tváří.
Já vím.
Hodná.
Tati?
Vrať se.
Co tomu říkáš?
Kazí ti to boty.
A obličej.
Půjdeš?
Kam jdeš?
Není to jasné? Utíkám.
Promyslel sis to?
Jo.
Nechci zemřít.
Hotovo. Promyšleno.
A kde budeš bydlet?
Já? Proč ne "my"?
Bereš to nějak vážně.
Co je tohle?
Svačina?
Máš tam i něco jiného než fotbalový míč?
Chybí mi táta.
Ani nevím, jestli žije.
Nejsem připravený.
Chci před smrtí vyrůst.
To chtěl i můj bratr.
Mrzí mě to.
Nestál jsem o to.
Není divu.
Nesnáším Hitlera.
Já taky.
Nesnáším Hitlera!
-Nesnáším Hitlera! -Nesnáším Hitlera!
-Hitler je opičí prdel!
Trhni si, Hitlere!
Jsi všechno, co mám.
Poj me domů.
Bombardování zesílilo.
LISTOPAD 1942
Pravda bude,
že nikdo nesloužil vůdci tak věrně jako já.
Žil byl duch malého chlapce,
který rád přebýval ve stínech,
aby nikoho neděsil.
Cos říkala?
Kdo mluví?
Co to děláš?
Vyprávím příběh.
Proč?
Čí chlapec?
Vypráví příběh.
Nahlas.
Začni znovu.
Žil byl duch malého chlapce,
který rád přebýval ve stínech, aby nikoho neděsil.
Měl za úkol čekat na svou sestru, která byla ještě naživu.
Nebála se tmy,
protože věděla, že tam je její bratr.
Pokračuj.
V noci, když se v jejím pokoji setmělo,
vyprávěla bratrovi o dni.
Připomínala mu, jaké to je, když cítí na kůži slunce,
jaké to je dýchat vzduch,
jak chutná sníh na jazyku. A to jí připomínalo,
že je pořád naživu.
Pánové,
jak se daří?
Podívejte, už povolávají i dědečky.
Hej, staříku...
Máš vlastní zuby?
Seděli spolu v lese...
a dívali se na východ slunce.
Když mizel zpět do světa stínů,
naposledy mu zamávala.
Liesel.
Maxi?
Maxi!
Čunče!
Co vyvádíš?
Maxi?
Liesel!
Maxi?
-Neznáte Maxe? -Liesel!
Neznáte Maxe?
Maxi!
Neznáte Maxe?
Padej, káčo blbá!
Liesel!
Nezapomenu na tebe...
Nezapomenu.
Nezapomenu, Maxi.
Liesel!
Zmizte!
Jsi celá po tátovi.
Co je na tom špatného?
Nic.
Chceš si zahrát, čunče?
Dneska ne.
Tak něco ukradneme.
Nekradu. Půjčuju si.
Tak si půjčíme kolo Franze Deutschera a zmizíme odsud.
Nevidíš, že čtu?
Pořád se zlobíš?
Kvůli čemu?
Že jsem tě zachránil.
Ne, Rudy.
Jsi odvážný.
Tati!
Jsi doma!
Copak, holčičko moje?
Holčičko.
Holčičko moje.
Ráda tě poslouchám.
Špatně slyším.
Jdu spát.
Moc neponocujte.
Máma mi řekla, co jsi udělala.
Neměla jsem.
Možná jsi musela.
Pořád myslím na Maxe.
Kde asi je?
Já taky.
Nevím, co to znamenalo.
Čím vším si prošel.
Co všechno jsme dělali.
Chovali jsme se jako lidé.
Tohle lidé dělají.
Liesel.
Už jsi dospělá.
"Pro Liesel od Maxe"
Naučila jsem se, že život nic neslibuje.
Tak raději začnu.
Nechtěla jsem si to připustit,
ale všechno to začalo u vlaku...
u sněhu...
a mého bratra.
Z auta vypadal svět jako ve sněžítku.
Na Nebeské ulici...
muž s akordeonovým srdcem a žena skrytá za hromováním...
čekali na novou dceru.
Bydlel pod našimi schody jako tichá sova bez křídel,
až slunce zapomnělo jeho tvář.
Kniha plavala po řece...
jako rudá ryba pronásledovaná světlovlasým hochem.
"Piš."
Maxovi, který mi dal oči.
Dobrou noc, Veličenstvo.
Představa, že chodím s kosou a v kápi, se mi vždy líbila.
Temný a působivý.
Bohužel vypadám spíš obyčejně a všedně.
Nikdo neměl v úmyslu zničit ulici pojmenovanou po Nebi.
Mohlo za to špatné čtení mapy.
Ten večer sirény nezněly.
První byli Rudyho bratři.
Četl jsem jejich prosté sny.
Pak jsem políbil jeho matku.
Ze srdce Franze Deutschera jsem ukradl zlobu.
Rosa zrovna chrápala.
Odpřisáhnu, že jsem slyšel, jak mě nazvala čunčetem.
Cítil jsem její lítost nad tím, že se víc nedělila o své velké srdce.
Hansova duše byla lehčí než duše dítěte.
Cítil jsem, že by rád vyloudil z akordeonu ještě jeden tón...
a slyšel jeho poslední myšlenku.
"Liesel."
Tady!
Odsuňte to.
Ruku.
Mami?
Tati?
Tati.
Rudy?
Čunče.
Liesel.
Musím ti říct...
Nemluv.
Musím to říct.
Milu...
Rudy.
Ne, Rudy.
Probu se.
Ne, Rudy!
Probu se, Rudy!
Dej mi pusu.
Rudy. Jeho duše mi sklouzla do náruče.
Při své práci poznávám lidi z té nejlepší stránky...
i z té nejhorší.
Vidím jejich ošklivost i krásu.
A žasnu, že v sobě mohou mít obojí.
Liesel.
PO DVOU LETECH
1945, AMERICKÁ VOJSKA OBSAZUJÍ NĚMECKO
Maxi.
Viděl jsem mnoho věcí.
Byl jsem u největších světových katastrof.
Pracoval pro největší ničemy.
A viděl největší zázraky.
Ale pořád platí, co jsem říkal.
Nikdo nežije věčně.
Když jsem konečně přišel pro Liesel,
měl jsem sobeckou radost, že prožila svých 90 let moudře.
Její příběhy se mezitím dotkly mnoha lidských duší.
S některými jsem prožíval jejich poslední chvíle.
Mé přátelství s Maxem vydrželo téměř stejně dlouho jako s Liesel.
Téměř.
Ve svých posledních myšlenkách...
viděla dlouhý seznam životů, které se spojily s jejím.
Své tři děti.
Vnoučata.
Manžela.
Mezi nimi zářili jako lucerny...
Hans a Rosa,
její bratr...
a chlapec, jehož vlasům zůstala navždy barva citrónů.
Chtěl jsem zlodějce knih říct, že patřila k nemnoha duším,
které mě přivedly k přemítání, jaké to je žít.
Na konci ale nebyla žádná slova.
Jen pokoj.
Zcela jistě vím jen jedno.
Lidské duše mě pronásledují.
Překlad: Jiří Šteffl