23.976 Romanian from DVD9.PAL.RETAiL © 22-04-2016
Viața merge așa cum vrea ea
STEVE LOPEZ ȘTIRI DIN VEST
"Știri din Vest" de Steve Lopez.
Un șef de echipă din Griffith Park a auzit căzătura.
Hei !
A văzut cum un biciclist a căzut de pe bicicletă
și s-a lovit cu fața de asfaltul necruțător din Riverside Drive.
Bună dimineața, d-nelor și d-lor.
Începem coborârea spre Los Angeles.
Vă rugăm să vă puneți centurile de siguranță.
Un apel la 911 a adus echipa de la Brigada de Pompieri 76.
- Ce s-a întâmplat ? - Ai avut un accident.
- Știi ce s-a întâmplat ? - Serios, am avut un accident. Ce ?
Nu-mi amintesc nimic și nici de ce am căzut.
- S-au terminat bateriile. - Aștept de șase ore.
Ascultă-mă. Stai puțin. Suntem gata.
Ipohondrule.
Sala de operație 2.
Camera de gardă de la spitalul USC era cea mai apropiată
și mi-am dat repede seama
că, dacă ajungi acolo
doar cu un cucui în cap,
ești un localnic norocos.
Grozav.
Gata.
Nu mă simt bine aici.
Mulțumesc.
Nu aveți mesaje noi.
Bine.
Serios ?
Medicii mi-au spus să mă aștept la o lună de dezorientare.
Doamne... Bine.
Nu cer înțelegere. Vreau numai să știți că...
Nu cer înțelegere.
Vreau doar să înțelegeți ce se întâmplă
dacă încep să scriu ce treabă grozavă
face guvernatorul Schwarzenegger.
S-C-H-W-A-R-Z... Las-o baltă.
Nu-i de actualitate. Lipsește contextul.
SOLISTUL
Întrebarea care se pune...
Bună, Toby.
Teoretic, fiindcă guvernatorul s-a retras de la revista
de musculoși, aș putea să-i iau un interviu ?
Originea mea neteutonică ar putea fi o problemă ?
Nu, este... Devine chiar ciudat. E doar un articol.
Trebuie să iau steroizi mult timp ca să fac cerere ?
Bine.
Gail, îmi place nota cu "aveți grijă",
dar o mut cu un paragraf mai jos.
- Bine, trimite-o. - Mulțumesc. Îți aduc un birou nou.
Bună dimineața, domnilor.
- Mulțumesc, Brigitte. - Bună. Priviți !
Un studiu spune că numărul americanilor sub 35 de ani
care citesc ziarul a scăzut la 40%.
- Patruzeci ? - Patruzeci.
Grupul pe care-l pierdem sunt femeile cu colegiu.
- Ciupește-mă. - Doamne !
Bună, iubito.
"Bun venit, Steve" era mai drăguț.
Mersi. Când eu și Lopez ne-am început cariera, oamenilor...
Mergeați 32 km la școală în zăpadă, fără pantofi ?
... le păsa ce se petrece în lume.
- N-am dreptate ? - Pe atunci le păsa.
Suntem în război, dar ziarele se vând
din cauza păsăricii lui Lindsay Lohan.
Chiar a pus-o cineva în revistă ?
- Am crezut că e doar pe Internet. - Bine.
- Spuneam... - Eu n-am văzut-o.
... că, dacă faci un articol excelent
pentru prima pagină despre cum profită America corporatistă din acest război,
iar reacțiile de la cititori se numără pe degete...
- În schimb... - Bun articol.
- Mersi. L-ai citit ? - Da.
- Serios ? - Nu chiar, dar mi-a plăcut, Curt.
În schimb, Lopez și-a julit fruntea
și a primit vreo 75 de e-mailuri
de la cititorii îngrijorați.
- Am muncit mult la acest articol. - Scuze.
E ceva ce nu merge în lumea asta.
Nimic nu merge în lumea asta.
Da. Figura ta e o insultă, Steve.
Asta e hărțuire.
- Mary ? - Niște ecologi au studiat...
- Te rog. - ... substanțele contaminante
- din corpul uman. - Eu... Nu.
- Fă analize, scrie despre asta. - Să văd e-mailurile.
Ar fi o idee bună.
Mă bucur că asta simți. Am făcut-o deja.
Ce părere ai ?
Răspunsul meu e: "Nu, mulțumesc."
A fost distractiv. Oamenilor le place când sângerezi.
- Cititorilor. - Te-am prins.
Cum se cheamă ceea ce ai făcut ?
- Transfer. - Freud.
Freud. Mulțumesc. Nu.
Îmi pare rău de fața ta.
- Urăsc acele. - Scrie în articol.
Folosită inițial ca tabără de primii locuitori
din afara satului Los Angeles de pe atunci,
a fost denumită La Plaza Abaja, sau Piața de Jos.
DL. STEVIE WONDER
Ești fan al lui Stevie Wonder ?
My Cherie Amour, Sunshine of My Life.
Signed, Sealed, Delivered.
Nu ar trebui să scrii pe o vioară,
fiindcă vioara trebuie tratată ca un copil, protejată.
Nu ai decât două coarde.
Nu vreau decât să cânt,
dar uite ce problemă am.
Asta s-a dus, asta s-a dus, iar asta nu merge.
Așa e în școlile publice din Cleveland.
Sunt multe statui militare acolo.
- E un oraș milităresc. - De acolo ești ?
Acolo muzicienii nu participă la parade.
Acolo există Severance Hall și Școala de Muzică.
Universitatea din Ohio.
Pe când în Los Angeles ai poliția, ziarul LA Times
și echipa Los Angeles Lakers.
Și astea-s tot armată. Înregimentare militară, experimentare,
Roman Gabriel, romano-catolici, colonelul Sanders,
- dar cel de aici... - Col. Sanders.
... e fundașul orchestrei.
Violoncelul îl acompaniază cu aceleași acorduri,
dar nu poate fi concert-maestru.
El conduce. Erau Itzhak Perlman, Jascha Heifetz.
Nu poți cânta iarna în Cleveland
din cauza zăpezii și a gheții.
De asta prefer Los Angeles-ul, Beethoven City,
căci în California de Sud nu plouă niciodată
și, dacă plouă, mă duc în tunel
și cânt acolo cât vreau.
Statuia mă dă gata. Pe tine nu ?
- Mi-a părut bine. - Știi cumva cum a ajuns aici ?
- Nu. - Poate că l-au lăsat noaptea târziu.
E uimitor să stai aici ore în șir și să te uiți la el.
- Pe mine mă uimește. - Habar n-am.
Mă dă gata
faptul că cineva așa de important ca Beethoven conduce Los Angeles.
Da...
Sunt Steve Lopez de la LA Times.
- Lopez, L-O-P-E-Z ? - Da.
Lopez, Los Angeles Times. Dl. Lopez.
- Cum te numești ? - Lopez.
Nathaniel Anthony Ayers Jr.
N-A-T-H-A-N-I-E-L A-N-T-H-O-N-Y
A-Y-E-R-S J-U-N-I-O-R.
Sau J-R-punct.
Îmi cer scuze pentru cum arăt. Am avut niște probleme.
Și eu.
Cine sunt Nancy, Paul și Craig ?
Erau colegii mei de la Juilliard.
Bună ziua, Școala Julliard.
La secretariat, vă rog.
Ce e ?
E strict secret. Nu-ți pot spune.
- Câți ? - Mai mulți decât ne permitem să pierdem.
Evident, ăsta e mersul.
Prețul acțiunilor scade, pierdem reporteri.
Prețul scade mai mult, pierdem alți reporteri.
Asta nu va produce...
Bună ziua, sunt Steve Lopez de la LA Times. Am sunat
să vă întreb dacă Nathaniel Anthony Ayers a urmat școala dv.
A-Y-E-R-S, mă scuzați.
Ce mai lacăt pentru copii !
- Apropo, ce mai face fiul nostru ? - E bine.
Îi plac orele și colegul de cameră care va deveni homosexual.
Ar trebui să-l suni.
- Îl sun. - Minți.
Îl sun, dar el nu mă caută.
- Pe mine mă caută. - Mary...
- Mai încearcă. - Bine, Mary.
- Da, Mary. - Da, Steve.
- Trebuie să răspund. - Minunat.
- Nu am un subiect de articol. Alo ? - Sună-l.
Ne pare rău, nu am găsit în arhivă
niciun Nathaniel Anthony Ayers la Juilliard.
Serios ?
Asta înseamnă că nu am subiect.
Mulțumesc că ați verificat.
Nu fac treaba cu sângele.
TIPUL CU VIOARA
Am prea multe idei bune.
Tata va fi impresionat când va afla că v-am cunoscut.
Îi place rubrica dv.
Dar dv. ?
- Eu nu citesc ziarele. - Sigur.
Dar când le citesc...
Sper că alea nu sunt toate pentru mine.
Mai am nevoie de o șuviță de păr și de urină.
Asta e simplu.
- Bine. - Bun.
Strângeți pumnul.
Haide !
La naiba !
- Lopez. - Domnul Lopez ?
Da, așteptați o secundă.
Am o mică problemă tehnică.
Sunt Rosie Delgado, de la Școala Juilliard.
D-le Lopez ?
Da, spuneți, vă rog.
După ce am vorbit ieri, mi-am dat seama că am verificat doar absolvenții.
Așa că m-am uitat în cataloage și l-am găsit.
Nathaniel Anthony Ayers s-a înscris în 1970
și a abandonat spre sfârșitul celui de-al doilea an.
Mulțumesc.
"Știri din Vest" de Steve Lopez. Nathaniel a fost timid la prima întâlnire.
S-a dat înapoi...
El... Nathaniel este... Ce este ?
Nathaniel este... E un articol foarte bun.
Nathaniel lipsește.
Ticălosul.
- Ratonii. - Da ?
- Ei sunt vinovații. - Măi să fie !
Ce fac ? Mănâncă iarba ?
Nu, mănâncă viermii din iarbă.
Mănâncă viermii din iarbă ?
Da. E groaznic.
- Vrei să știi cum am scăpat de ei ? - Da.
Urină de coiot.
- Urină de coiot ? - Serios. Sub formă de praf.
- Remarcabil. - E o întreagă industrie.
Ciudat.
- Apropo, eu sunt Neil. - Bine.
Anxietate, neliniște, euforie. Dacă prezentați...
Toată noaptea mă foiesc...
Bine. Care e metoda corectă de aplicare ?
Să-l pulverizez în curte ?
Mai întâi, dizolvi praful de urină în apă.
- Chiar vreau asta ? - Ar trebui să spun "trebuie".
Apoi atârni lichidul, pus în pungi, de copaci.
Asta fac cei din California de Sud ?
Da. Luna trecută i-am vândut și Paulei Abdul.
Și lui Simon Cowell nu ? Asta ar fi interesant. Nu crezi ?
Te sun mai târziu.
Bună.
Bună, Nathaniel.
Mă mai ții minte ?
Scuze.
Ai o clipă pentru mine când termini ?
Să-mi spui.
Te-am văzut și...
Nimic.
Dl. Steve Lopez, Los Angeles Times, Los Angeles, California.
Bună, Nathaniel.
L-am căutat pe dl. Beethoven,
dar îmi scapă ca o nălucă.
Încerc să-mi revin, dar nu am partituri.
Cvartetul de coarde opus 59, nr. 1, al lui Beethoven,
Concertul pentru vioară opus 61, în re major,
Concertul nr. 5 opus 73, mașină roșie, mașină verde,
o mașină de poliție, iar Dumnezeu e de partea cealaltă a zidului.
A trebuit să sap o groapă să îngrop niște excremente umane.
Nu au avut decența...
Te-am căutat.
- ... să folosească toaletele. - Te-ai mutat.
E frumos aici, fiindcă poți cânta.
Porumbeii aplaudă când își iau zborul,
mai e și clădirea ziarului Los Angeles Times.
- Acolo lucrez eu. - Dl. Steve Lopez, reporter.
New York, Cleveland, nu contează.
E suficient să mă uit la clădire
și știu exact unde mă aflu.
Mă gândeam...
Sunt în Los Angeles, California,
- Lakers. - ... să scriu despre tine
în ziar.
Magic Johnson, Magic Johnson Theaters.
Magic Johnson e un jucător de baschet, un negru uriaș.
Aș vrea să scriu un articol despre tine în ziar.
Los Angeles Times, ziarul din Los Angeles.
- Reporterul, dl. Steve Lopez. - Da, eu sunt.
Pot să înregistrez ? Vreau să scriu un articol despre tine.
Despre felul în care cineva ca tine ajunge pe stradă.
- Ce zici ? - Dl. Lopez trebuie
să facă ce e de făcut.
Nimeni nu-l poate opri pe dl. Lopez să facă ce vrea.
Tu pilotezi avionul acela ?
Nu, eu sunt aici.
Nu știu cum lucrează Dumnezeu.
Am sunat la Juilliard, mi-au zis c-ai fost acolo, dar n-ai terminat.
Am dat greș și m-am lăsat de Juilliard.
- Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Nu știu ce s-a întâmplat.
Pot contacta pe cineva ? Familia ?
Familia ? D-ra Floria Ayers, mama mea.
E cosmeticiană. Frumusețea e artă. Muzica e frumusețe.
Eu nu coafez părul. Mă pieptăn singur,
dar mama îi coafează pe toți cei din cartier.
Ei vin pentru ea. E o femeie pe cinste.
Dar nu știu cum vei putea vorbi cu ea, fiindcă a murit.
Îmi pare rău.
Pe cine să sun ?
216-962-67 46.
Al cui e numărul ?
Aici e un vis, d-le Lopez.
Soarele strălucește. Nopțile sunt reci și senine
și am observat că toți zâmbesc.
- Predat cu câteva ore înainte... - Americanii întreabă...
O caut pe Jennifer Ayers-Moore.
Cum vom câștiga acest război ?
Alo ?
Bună ziua, sunt Steve Lopez de la LA Times.
Am vorbit cu mătușa dv. mai devreme. Ea mi-a spus să vă sun.
- De ce ? - În legătură cu fratele dv., Nathaniel.
A murit ?
Poftim ? Nu, trăiește.
E bine ?
Da. E vagabond. Nu știu dacă știți asta.
Dar pare inteligent și... Pot să înregistrez ?
BĂRBAȚII-S DE PE MARTE, EA MI-A FURAT PENISUL
Și talentat. Doar a fost la Juilliard.
Eu... Scuzați-mă.
- Cum vă numiți ? - Steve Lopez.
D-le Lopez, de ce sunați ?
Voi scrie un articol despre Nathaniel.
De ce ?
Deoarece cu asta mă ocup. Fiecare are o poveste și e interesant
cum un elev de la Juilliard a ajuns vagabond.
Dar pare inteligent și amabil și... Și...
Își petrece zilele umplând văzduhul orașului cu muzică de vioară și eu...
Acum cântă la vioară ?
Da. De ce ? Cânta la altceva ?
Pa, mama.
- Bună dimineața, Nathaniel. - Bună ziua, d-ră Little John.
Ce îmi cânți azi ?
Voi cânta Beethoven. Îmi place la nebunie.
Era mai tânăr ca mine când a început să cânte la pian.
Și eu voiam la pian, dar cântau mulți copii la pian,
iar la școală era un singur pian, îmi era greu să exersez.
Așa că am ales violoncelul. Nimeni nu voia să cânte la violoncel.
Beethoven compunea de la 11 ani,
iar eu sunt deja mai mare,
așa că am mult de recuperat.
Să te aud.
Avea talent, cu siguranță. Am sunat-o pe mama lui în seara aceea.
I-am spus că îl consider cel mai dăruit elev pe care l-am avut.
I-am spus că, dacă se dedică muzicii complet,
dacă dă tot ce poate, lumea i se va așterne la picioare.
Iar el așa a făcut.
Vezi dacă peruca d-nei Martha e gata. E pe masa din bucătărie.
Bine, mamă.
D-ră Florence, mă întorc în 10 minute.
Nu va închide un ochi.
O va omorî pe fată înainte să-i omoare pe ceilalți.
10.000 de dolari ! I-am spus că trebuie să-mi cumpere ceva frumos.
În curând, nu s-a mai ocupat decât de asta.
Nu a mai jucat fotbal, nici baseball, făcea doar muzică.
Zi de zi, ceas de ceas.
Toată lumea se transforma în jurul lui.
El nu făcea decât asta.
Muzică.
Ești treaz ?
Știi ce aud când cânți ?
Aud vocea lui Dumnezeu venind...
Vorbesc serios.
Ai ceva special.
O cale de ieșire.
O lume întreagă te așteaptă.
"Știri din Vest" de Steve Lopez.
Nathaniel a fost timid la prima noastră întâlnire. Punct.
A făcut un pas înapoi când m-am apropiat de el să-i spun
că îmi place cum cântecul lui la vioară
acoperă pickhammerele
Ajutați-ne.
de pe Strada Mare. Punct.
URAGANUL KATRINA
Primul instrument al lui Nathaniel a fost violoncelul.
Ciudat, dar nu a luat niciodată lecții de vioară.
Niciodată. Punct.
Nu a luat niciodată lecții de vioară.
A trecut la ea după ce a ajuns în stradă.
Violonistul și lumea pe două coarde
Într-o zi l-am întrebat despre visurile și speranțele lui.
"Asta e ușor", mi-a răspuns. "Aș vrea și celelalte două coarde."
Stimate d-le Lopez,
în dimineața aceasta v-am citit articolul despre muzicianul de pe stradă
și am fost profund impresionată.
Am folosit acest violoncel timp de 50 de ani,
până ce m-a doborât artrita.
Vă rog să i-l dați d-lui Ayers,
alături de rugăciunile mele pentru sănătatea și siguranța lui.
- Nathaniel ! - Nu încerc decât
să muncesc cât pot de mult să curăț tunelul.
- Nathaniel ! - Însă ei nu vor să-i ajut.
Nu accept asta.
- Nu accept asta. - Ai înnebunit ?
Ei nu-l respectă pe Beethoven...
Ce faci ?
... și eu încerc să le spun tuturor că nu accept.
- Nathaniel ! - Nu înghit degradarea asta.
Nu !
Nu accept mizeria asta în tunel. Degradarea asta.
Bine.
Ții minte când ți-am spus că voi scrie despre tine ?
Am scris.
Când lumea a auzit că tu cânți doar pe două coarde,
unii s-au gândit că poate vrei un instrument mai bun.
Nu mi-l pot permite.
Nu trebuie să-l plătești. E un dar.
- Sunt sigur că e un instrument frumos. - Gratis.
Oamenii sunt foarte generoși.
Uite care e înțelegerea.
Nu e sigur să ai un obiect așa de valoros pe stradă.
Nu-ți face griji pentru asta.
Am fost jefuit de 14 ori.
Mă voi lupta până la moarte să-l apăr.
Asta spuneam și eu.
Se pare că există un loc
la vreo două străzi depărtare, se numește Lamp.
- Nu pot merge acolo. - Stai puțin.
Nu pot merge acolo.
- Acolo fumează. - Am vorbit cu tipul.
- Zice că-l poți ține acolo. - Aruncă pe jos chiștocuri.
Fac asta ca să mă chinuie.
Asta e înțelegerea. Dacă vrei să cânți la ăsta, o faci acolo.
- Nu pot face asta. - Ba da.
Numai de data asta. Ia-l și pune-l la încercare.
- Pot să cânt aici ? - Câteva minute,
apoi îl ducem la Lamp.
Stă acolo ca un crenvurșt într-o chiflă.
Numai cei mari, serios.
Yo-Yo Ma, Jacqueline du Pré,
iar cel mai tare este
Janos Starker.
Trebuie să pui sacâz pe arcuș. E ca și cum ai hrăni un papagal.
Arcușul are nevoie de sacâz așa cum mașina poliției are nevoie de prizonieri.
Pune-l la loc ! Îl ducem la Lamp.
Încă n-am avut ocazia să-l cunosc.
- Deci... - Nu zic că nu poți cânta.
- Poți, dar nu aici. - Ăsta e mediul perfect
- pentru a cânta. - Ăsta ?
- Ba nu. - Ba da.
Ăsta e un trotuar.
- Am făcut o înțelegere. - Nu. O să-i rupi călușul.
- Dacă pui apă în el, îl îneci. - Asta fac ?
- Se strică. - De ce să-l stric ?
- Eu ți l-am dat. - N-o să cânte bine,
- fiindcă o să-l strici. - N-o să-l...
Nu vreau să te văd murind din cauza asta.
Nu știi ce faci. Îl pun eu la loc.
Bine, pune-l la loc.
Mulțumesc.
Când începi o relație cu cineva...
- Nu exagera importanța. - Dar e important.
În curând îl vei avea la Lamp
și vei cânta în continuare.
- Da ? - E o relație nou-nouță.
- Nu vreau să se termine. - Știi unde e ?
- Nu pot face asta. - Lasă aia acolo. Te duc eu.
Am căruciorul, îl pot pune în el.
Ce faci ? Dă-i drumul.
- Dă drumul degetelor. - Vede...
Vede cineva ce face el aici ?
- Îl fură. - Ne vedem acolo.
San Julian, colț cu a 6-a.
Bine ?
- Eu merg cu mașina, tu pe jos. - Știu unde e.
Ne vedem peste jumătate de oră ?
Dacă-mi dai bani, am droguri.
Nu, mersi.
Doamne !
Bine.
Teniși.
Fir-ar să fie !
COMUNITATEA LAMP
Câte unul pe rând.
Traficantul. Zece cenți.
- David e aici ? - Da ?
Am venit la David.
- Cine ? - David.
David ? Mă duc după el.
Mulțumesc.
David !
Bună.
- Bună. - Ești voluntar ?
Steve Lopez, Los Angeles Times.
- Nu te teme, intră. - Mulțumesc.
Personalul are cheie,
dacă vine și eu nu-s aici, i-l poate aduce oricine.
- Va veni. - Bine.
A zis că vine.
Poți semna acolo ?
- Sigur. - Mersi.
- Bună ziua. - Bună. Ce mai faci ?
E obosit. Parcă nu ar putea găsi medicamentele
potrivite pentru mine.
- Înțelegeți ce spun ? - Da.
Când m-au pus pe litiu,
o porțiune a creierului meu
era complet funcțională.
Înțelegeți ce vreau să spun ?
Atunci când iau litiu,
elimină vocile din capul meu,
când încep să se audă.
Le oprește.
Nu-mi place asta, fiindcă le opresc.
Fiindcă, uneori, vocile astea mă încurajează.
Și, când mă încurajează, dacă-mi dau litiu,
nu mai am vocile care mă încurajează.
Înțelegeți ce spun ?
Simțiți ce vă spun ?
- Pot să stau aici ? - Da.
Bine.
- Eu sunt Steve. - Și eu sunt Steve.
Măi să fie.
- Știam că am ales locul cel bun. - Da, te pricepi.
Ești un angajat nou de la Lamp sau...
- Nu, aștept pe cineva. - Bine.
Vreau ca Leeann să fie mulțumită.
El e o bucurie în viața mea. Ne plac aceleași lucruri.
Ne simțim bine împreună.
Mulțumesc, Leeann. Îmi place când spui asta.
Eu îi spun Purcelușul,
dar n-ar trebui s-o fac, fiindcă e cam gras.
Am crezut că are o problemă cu cocaina.
- Când colo, era cancer pancreatic. - Da ?
KK este de origine franceză, egipteană și afro-americană,
iar eu sunt pe sfert franțuzoaică.
Știu despre boala asta. Știu cum s-o tratez.
Acum înțeleg oamenii. Îi pot ajuta repede
și îi pot încuraja.
Au asistente italience, de 1,93 metri, la spitalul ținutului.
Una mi-a vorbit de parcă aș fi fost un gunoi.
Poate că asta e ora de putere de care vorbește Biblia,
cineva care vorbește o limbă aspră va avea ceea ce computerul...
Computerul este, probabil, Fiara.
Mătușa mea a făcut 16 tratamente cu șocuri
fiindcă nu voia să se culce
cu soțul ei obsedat de sex.
Plătea câte 100$ prostituatelor,
se culca cu ele, apoi venea acasă
și o îmbolnăvea pe mătușa mea.
M-am îmbolnăvit. Lucram acolo.
Într-o zi m-am îmbolnăvit rău de tot. Am făcut o infecție la esofag.
Într-o zi câinele vecinului era bolnav, iar eu n-aveam
decât o cutie de tetraciclină pentru găinile mele.
Ei erau prea ocupați, n-o puteau trata.
- Ești fantastică. - Îi dăduseră deja...
PLATA PĂCATULUI E MOARTEA:
ÎNSĂ DARUL DOMNULUI E VIAȚA VEȘNICĂ
Mă plac Mă plac
Rece ca gheața.
"Știri din Vest" de Steve Lopez.
Am pus bine noile instrumente ale lui Nathaniel și am așteptat.
Cincisprezece minute. Treizeci de minute. O oră.
Prea mult, fiindcă, ia ghici, fraiere,
mâine ai un termen de predare.
Iar povestea despre un tip care nu vine
nu este un articol.
Nathaniel.
URINĂ DE COIOT
Bine.
ADOPTĂ-O-AUTOSTRADĂ Ateii din Los Angeles
Deci pe voi vă unește necredința.
- Așa e. - Da.
Atunci vă ne-adunați ?
Și ne-celebrați ?
Am încercat, dar...
- Nu prea avem despre ce vorbi. - Da.
- Acum avem un site. - Super !
Mai sunt lucruri în care nu credeți ?
- Scuze. - Da, de fapt...
- Scuze. - Bine.
- Lopez. - Auzi asta ?
Scuze, nu te aud.
Am întrebat dacă auzi asta.
Dacă familia asta crede că poate discuta...
E apartamentul meu.
Nathaniel Anthony Ayers Junior. N-A-T-H-A...
- Îmi trebuie singurătate, să exersez. - Ba ești grozav.
Sunt, dar tot trebuie să mă perfecționez, ca să pot câștiga.
Există o limită subtilă în interpretare.
- N-o pot lăsa să mă învingă. - Trebuie să exerseze.
Durează doar jumătate de oră.
Jumătate de oră.
Nathaniel.
- Nathaniel. - Nathaniel.
- Nathaniel ?
- Nathaniel. - Nathaniel.
- Nathaniel Ayers. - Nathaniel.
- Nathaniel Anthony Ayers. - Nathaniel.
- Nathaniel. Nathaniel. - Nathaniel.
- Ayers ! - Nathaniel !
Mamă, nu e nevoie, serios.
- Sunt mândră de tine. - Mulțumesc.
Doar că nu știu mereu ce se petrece și...
O să fie bine.
E înfricoșător și...
Mi-e greu să fac deosebirea dintre lucruri.
Să le mențin separate.
Dacă doriți să sunați, închideți, apoi încercați din nou.
Dacă doriți ajutor...
- Aici e durerea ta. - Nathaniel.
Vopsește-l în galben.
- Nathaniel. - Vopsește-ți pieptul în galben.
Te va feri de durere.
Nathaniel.
Voi fi aici, ca să te feresc de durere.
- Te voi feri de durere. - Te voi feri de durere.
Te voi feri de durere.
Te voi feri de ochii și de urechile lor.
Nathaniel.
Ți se pare că bucata asta îți depășește capacitățile ?
Te ascultă, Nathaniel.
Ei îți pot auzi gândurile.
- Eu îți pot auzi gândurile. - Cânt-o mai bine.
Ei îți pot auzi gândurile.
- Nu te gândi, Nathaniel. - De la măsura 179.
- Fugi, Nathaniel. - Fugi, Nathaniel.
- Hai, fugi.
Trebuia să faci o groapă și să te ascunzi acolo.
Fugi !
- Nu vei ieși de aici niciodată. - Niciodată.
- Fugi ! - Nu vei ieși niciodată.
- Repede, ca un iepure. - Nathaniel.
Ei te urăsc cu ura lor nemiloasă de albi.
- Nemiloasă. - Ascunde-te.
- Ascunde-te, te rog. - Nemiloasă.
Te vedem, Nathaniel.
- Te vor vedea. - Albeață.
- Nu te poți ascunde. - Albeață.
Nu te vei putea ascunde bine.
- ... devii alb... - Albeață.
- Nu te poți ascunde. - Albeață.
Albeață.
- Dă-mi-o, că vreau să plec. - Bine.
Detroit ? Probleme cu controlul furiei.
E uimitor, nu ?
Crezi că am nevoie să-mi controlez furia ?
Da. L-aș lua și acum.
El îi liniștește pe toți.
- Ce are, schizofrenie ? - Nu știu.
Să-l ducem la serviciul psihiatric și să aflăm.
Nu mă interesează diagnosticul.
Ce vrei să spui ?
Ce vreau să spun ?
Cum poți ajuta pe cineva dacă nu știi ce are ?
Uită-te la oamenii ăștia.
Toți au fost diagnosticați și răs-diagnosticați.
Din câte-mi dau seama, nu prea le-a fost de folos.
Dar are nevoie de medicamente, nu ?
Eu îți spun de ce n-are nevoie.
De încă o persoană care să-i spună că are nevoie de medicamente.
Ticălosul.
- Unde s-a dus ? - Cine ?
- Nathaniel. - Nu mă întreba pe mine.
- Mersi, Steve. - Cu plăcere, Steve.
- Nu te opri ! - Acolo e un polițist.
- O să împuște un negru cu arma. - Ai mălaiul ?
- Ai dreptate cu mălaiul. - Stai așa.
Așteaptă.
Vrei să cumperi ceva dulce ?
Șase !
Nu se poate...
Nu e polițist adevărat.
Fir-ar să fie. Unde mi-e arma ?
Înapoi !
M-am dus la bibliotecă.
Am vrut să iau niște partituri.
Sonata nr. 1 în fa major opus 5,
Sonata nr. 2 în la major opus 69, pentru cvartet de coarde.
Ce e ? A luat bătaie cineva ?
Supradoză, cred.
În altă seară... S-au bătut aici.
I-au stâlcit mutra cuiva. A fost o nebunie.
Nu înțeleg de ce ar face cineva așa ceva.
- Aici dormi ? - Dormeam pe Wall Street,
dar e prea murdară.
D-le Lopez, viziunea mea...
Nu-mi place să recunosc, dar va trebui să fiu ca Beethoven.
Să fac ce a făcut el și să mor. Mulțumesc, d-le Lopez.
Viziunea mea nu e pe termen lung,
vreau doar să traversez strada în siguranță.
Cinstește-ți tatăl și mama și apoi
muzica va avea grijă de ea însăși.
Doar atât poți face.
Dacă te gândești,
nu poți face prea mult, în afară de asta.
- Vrei să bei ceva ? - Nu mi-e sete.
Mulțumesc.
Trebuie să-l culcăm aici, în siguranță.
Pune asta acolo. Ai grijă la colțul acela...
Te poți odihni pe asta.
Te gândești adesea la scriitori, d-le Lopez ?
Te gândești la scriitori cum mă gândesc eu la muzicieni ?
Îmi câștig existența scriind,
dar nu mai e cum a fost.
Mie-mi place să mă gândesc la muzicieni.
Mi-i închipui pe Beethoven și pe Mozart la fereastra unde e lumină,
le e foame și le e sete ca nouă.
E ceva angelic.
Acești copii ai Domnului vor fi bine.
Vor dormi și vor visa ca oamenii.
Tatăl nostru,
Care ești în Ceruri,
sfințească-Se numele Tău.
Vie împărăția Ta,
facă-se voia Ta,
precum în Cer, așa și pe pământ.
Pâinea noastră cea de toate zilele...
Continuă. Mai e destul.
Și ne iartă nouă greșelile noastre,
precum și noi iertăm greșiților noștri.
Știam doar o parte din povestea lui.
Știam cum cânta la vioară lângă o ladă, în soarele dimineții,
ceva între un băiat genial și un călător rătăcit.
Seara, prietenul meu Nathaniel își pune bine instrumentul
și se culcă alături de hoți și de escroci,
alături de bețivi căzuți în stradă,
iar șobolani cât pisicile ies din canale să se hrănească din această mizerie.
... și nu ne duce pe noi în ispită, ci ne izbăvește de cel rău.
Căci a Ta e împărăția
și puterea și slava,
în vecii vecilor.
În vecii vecilor.
I-am zis că nu e un loc potrivit pentru el, dar zice că aici vrea să stea.
Zice că așa a ales el.
Să-l cred pe cuvânt sau să-l oblig să intre ?
N-ar fi mai omenesc să-l oblig,
decât să-l las pe stradă,
în colonia asta pierdută de suflete neajutorate ?
Sper să dormi bine, d-le Lopez.
Sper ca toată lumea să doarmă bine.
Concert în amurg pentru șobolani și violoncel
A-D-A-M C-R-A-N-E. Vrea să te vadă.
Cine ?
Un tip de la Filarmonica din Los Angeles. Adam Crane.
Vrea să știe dacă te duci la un concert
la Sala Disney, ești invitatul lui.
Cântă Beethoven.
- Ludwig van ? - Beethoven, toată stagiunea.
În curând va fi A treia.
- Și azi ce dată e ? - Nu, Simfonia a treia.
O să fac o scenă. Nu vreau asta.
Nu vreau să ies în evidență.
E imposibil. Nu se poate.
Și dacă aranjez să intrăm la o repetiție ?
Nathaniel, să mergem.
Ce am făcut cu cheile...
Hai, încuie căruciorul.
- Știi ceva ? - Trebuie să mergem.
Nu-mi las lucrurile cu pungașii ăștia.
Nu am încredere în ei.
Ne așteaptă o întreagă orchestră. Să mergem.
Aici sunt drogați și fumători,
care o să fure tot ce am.
- Nimeni nu-ți fură nimic. - Nu-l pot lăsa.
Să luăm legătura cu primarul...
- Sunt prostii. - ... Antonio Villaraigosa...
- ... sau cu președintele. - Nu-ți fură prostiile astea.
- În colț... - Nu, d-le Lopez.
N-o să pot ajunge până acolo.
Bine. Of !
Fantasia. Sala Walt Disney. Rățoiul Donald.
Trebuie să mă ocup de lucruri,
n-aș lăsa nici un câine cu oamenii ăștia.
Bine.
Un gândac nu spune unui ogar ce să facă.
Bine. Înțelegi ?
Nu-mi pasă dacă mergem sau nu. Înțelegi ?
Aș putea face un milion de alte lucruri acum.
Obligații, lucruri pentru care lumea mă plătește.
Am o slujbă. Sunt un profesionist.
- Scuze. - Bine.
Ce e ?
Tot nu-mi las căruciorul aici.
Bine.
Alege o parte.
Compania îți oferă un bonus de plecare generos.
Da.
- Înțeleg că e greu. - Așteaptă !
Bine.
Din păcate, asta e realitatea.
Nathaniel, în unghi drept, la stânga.
D-le Lopez, vă simțiți bine ?
De când n-ai mai fost într-o sală de concerte ?
E minunat.
Uite dirijorul.
- Doar noi. - Da, doar noi.
Așa trebuie să fie.
VIZITATOR
- E în cameră. - Cine ?
Beethoven.
Exprimă-ți ura !
Termină.
- Bine. - Un final puternic !
Sus !
A fost o experiență incredibilă,
totul, toată ziua.
Dacă l-ai fi văzut, dacă l-ai fi simțit...
E aceeași sală.
Ascultăm aceeași muzică, dar...
Una e să-l vezi, dar când simți...
Eu îl privesc pe el. El privește muzica.
În timp ce se cântă, îmi spun:
"Doamne, există ceva mai presus de toți.
"E ceva mai presus, iar el îl trăiește, e una cu acest lucru."
Eu nu am trăit așa ceva, dar pot spune...
Nici nu știu cum se cheamă.
- Har. - Cum ?
- Har. - Bine. Ăsta e harul ?
- Da. - Mulțumesc.
Să fiu acolo cu el
și să văd cât de transportat este. Se lasă în voia muzicii.
La naiba, scumpo.
Eu n-am iubit nimic așa cum iubește el muzica.
Ziceam despre ziua mea.
Ziceam despre ziua mea, nu ziceam despre tine.
Te cred, "scumpule".
Sună-l pe primar, te caută.
- Ce primar ? - Primarul !
Bine.
Să-l sun pe primar.
Mulțumesc.
"Știri din Vest" de Frank Sinatra.
Din când în când, în acest oraș al nedreptăților,
autoritățile îndreaptă lucrurile.
Los Angeles are rușinosul renume
de a fi capitala celor fără casă, la nivel național,
iar cartierul săracilor e centrul crizei.
De aceea mă bucur să vă spun
că voi mări fondurile pentru această zonă
cu 50.000.000$.
Din când în când,
cuvintele pe care le scriu nu sar de pe pagină direct în eter.
Ci, din când în când, ajung
Primarul alocă 50.000.000$ vagabonzilor din cartierul săracilor
la cititorul potrivit, la momentul potrivit,
Din când în când, inimile, mințile și portofelele
autorităților orașului se deschid simultan.
Și când se întâmplă acest lucru, din când în când,
orașul devine un loc mai bun.
- Steve. - Da ?
Prietenul tău e jos.
Mulțumesc.
Ce ciudat.
- Nathaniel ? Te simți bine ? - Da.
- Da ? - Da.
Ai nevoie de ceva ?
Un bărbat are nevoie doar de ce poate căra.
Eu am aici tot ce pot căra. Am așternutul.
- Am tobele. Am florile. - Bine.
- Am sticla cu apă. Am tot. - Ascultă.
Nu poți sta aici.
- Nu pot ? - Nu poți sta aici.
Nu poți. Îmi pare rău.
Nu mă deranjează deloc.
Înțelegi, nu ? E... Politica firmei.
- Sunt aici dacă ai nevoie de mine. - Acolo ?
Bine. Te simți bine ?
Da, doar că...
Scuze, trebuie să...
Înțeleg că lucrezi.
Trebuie să lucrezi. Lumea trebuie să lucreze.
Dă-te la o parte când lumea lucrează,
fiindcă nu trebuie să stai acolo
în fața oamenilor și a d-lui Lopez.
Dacă stai în fața d-lui Lopez, o să-ți spună să pleci,
că trebuie să lucreze.
- Cred că se simte bine. - Sunt sigur.
Doar că... E grozav. Cred că o să fie de folos.
Simt că tu ești exact de ceea ce are el nevoie.
Mulțumesc.
- Are vreo logică ? - Da.
Graham Claydon Violoncelist principal - LAPHIL
- Graham Claydon. Mulțumesc. - Cu plăcere.
Ne trebuie un loc unde să se întâlnească și să repete, un apartament.
Ceri un apartament pentru Nathaniel ?
- Da. - El vrea un apartament ? Mulțumesc.
- Da. - Ți-a zis el asta ?
- Da. - Ce tâmpenii debitezi, Lopez.
- Nu vreau un apartament. - Bine, nici nu e.
De fapt e un studio muzical
unde dl. Claydon îți va da lecții de violoncel.
De ce nu-l chemăm pe dl. Claydon aici ?
În tunel se poate cânta perfect.
D-lui Claydon nu-i plac tunelurile.
Îl vom chema aici pentru lecție.
- Zice că trebuie să fie liniște. - Păi...
La lecțiile de violoncel trebuie liniște, apartamentul tău...
Nu e apartamentul meu.
Știu. Nu aparține nimănui.
Eu n-am apartament. Nu vreau să stau în el.
Nu-mi trebuie un apartament.
Beethoven locuiește la aer curat.
Nu apartamentul e problema.
El e șeful din Los Angeles.
- E o șansă. - "Angeles" înseamnă "îngeri".
- Nu poți reține îngerii. - Vrei o șansă ?
- Nu retezi aripile îngerilor. - Taci.
- Vrei o șansă sau nu ? - Ai un apartament ?
Nu. Am o casă.
Ești supărat. Țipi.
Nu are logică.
- Ai familie ? - Poftim ?
Ești însurat ?
- Există o doamnă Steve Lopez ? - Nu.
A existat. Mary. Dar ne-am despărțit.
Avem un fiu, Thomas. Acum e la colegiu.
Dl. Steve Lopez, dl. Thomas Steve Lopez, d-na Mary Steve Lopez.
Nu d-na Lopez. Mary Weston.
- D-na Mary Weston Steve Lopez. - Nu. Doar Mary Weston. Punct.
Am fost căsătoriți. Acum nu mai suntem, așa că e doar Mary.
Ai fost căsătorit cu Mary, dar nu mai ești.
Corect. Nu mă întreba cum.
D-na Floria Ayers, d-ra Jennifer Ayers.
A existat și dl. Nathaniel Anthony Ayers Sr.
Era un om mare. Avea mâini mari.
Eu am mâini foarte mici.
Se potrivesc pe o vioară, pe un violoncel.
Dl. Ayers era un om mare, dar nu era un zeu.
Eu am zeul meu.
Dl. Steve Lopez.
Doamne !
Da, tu ești zeul meu. Zbori sus.
- Ești zeul meu. - Nu-mi place să fiu zeul tău.
D-le Steve Lopez, reporter, ești zeul meu.
- Sunt zeul tău ? - Da, ești zeul meu.
Bine. Sunt zeul tău.
Și, fiind zeul tău,
îți poruncesc să vii la Lamp, la ora 14.00, peste o săptămână,
pentru lecția de violoncel. Ne-am înțeles.
E o înțelegere bună.
Dacă vii, îți voi da viață eternă.
Poate te fac și ucenic.
Dacă nu vii, rămâi singur.
Ăsta e apartamentul meu.
Mereu numărul unu. Mereu numărul doi.
Nathaniel.
- Am fost mereu aici. - Nathaniel Ayers.
Am fost mereu cu tine.
Nu te voi părăsi niciodată. Te iubesc.
- Te iubesc. - Nimeni nu te iubește.
Dar eu te iubesc. Te voi proteja.
Când ai căzut din Rai, au râs de tine.
Tu ești sufletul meu, Nathaniel. Te iubesc.
Vom fi mereu împreună.
Te voi proteja.
Te voi feri de durere.
- Te voi feri de durere. - Mă tem pentru tine...
Te voi feri de ochii și urechile lor.
Mă tem pentru tine.
Te voi feri de limbile lor însângerate.
- Sunt aici să ascult. - Te voi feri de ochii lor.
- Mergi drept. - Nimeni nu te iubește.
Tu ești copilul meu.
- Scoate-ți pantofii. - Te voi proteja eu.
Trebuie să ai mereu grijă de copii. Așa se face cu copiii.
Uită. Sari !
FUMATUL INTERZIS
Vino.
Ia te uită.
Nu vezi așa ceva pe stradă. Repede, la dreapta.
După aceea, iar la dreapta.
Nathaniel. Coboară.
Ce... Haide ! Coborâm aici, apoi până în capăt, la stânga.
Ar trebui să facem lecția aici.
Nu, e pe aici. Haide.
D-le Lopez...
Ar trebui s-o facem afară.
Nu, vino să ne uităm. E aici, jos.
D-le Lopez.
Nathaniel, vino.
E curat.
Vino să vezi.
Ar trebui s-o facem aici. E mai bine și mai comod.
Arată bine.
E frumos.
Haide. Poți s-o faci.
Bună.
Nu pot locui aici.
Stai să te ajut.
L-am luat.
Ușurel.
Bine.
E grozav, nu ?
Mie-mi place. Ce zici ?
E frumos. E curat. Baia e mai bună ca...
În afară de asta.
Nu vreau să mor aici.
Nu...
Dacă intră cineva să mă ucidă...
- Nu pățești nimic. - ... și să-mi ia lucrurile ?
- Ușa se încuie. - O muscă trăiește 12 zile.
Dacă, în 12 zile, intră cineva pe ușa asta și mă omoară ?
Și nici nu-mi pasă de Claydon.
Sala Walt Disney. Rățoiul Disney.
Nicio diferență. Nu-mi trebuie așa ceva.
Dacă fac lecția, o fac în tunel,
unde aud zgomotele orașului și nu sunt izolat de viață,
izolat de lume.
În tunel aud muzica așa cum trebuie cântată.
Nu în locul ăsta fără sunetele orașului,
fără Beethoven, fără Los Angeles, California.
Locul meu nu e aici.
Nu mai vin aici niciodată.
Nathaniel, el e Graham Claydon.
Îmi pare bine, Nathaniel.
Îmi pare mereu bine să cunosc colegi muzicieni.
Ți-am adus ceva.
Știu că-ți place Beethoven,
cred că-ți va plăcea asta,
BACH, J.S. ȘASE SUITE
fiindcă fără Johann Sebastian
n-ar exista niciun Ludwig van.
La, re, la, re.
Încet. Nu te grăbi.
Și...
Pentru cineva care n-a făcut lecții de 30 de ani,
cânți foarte frumos.
Mulțumesc.
- Așa... - Mulțumesc.
Un ritm mai lin cu mâna dreaptă.
Nu cânta sacadat.
Continuă fraza până la capăt.
- Grozav. - Te duc cu mașina ?
- Mulțumesc. - D-le Claydon ?
- Da. - Domnule ?
Credeți că aș putea fi bun din nou ?
Da.
Îmi place apartamentul tău.
- Nu e al meu. - E doar...
Nu locuiesc aici.
Ar trebui.
Domnul te-a binecuvântat cu un har, Nathaniel.
Nimic nu-l doare mai mult pe Dumnezeu decât să-i risipim darurile.
- Îi datorezi... - Nu datorez nimic Domnului.
Dl. Lopez e zeul meu.
- Cum ? Nu. - Scrie pe cer în Los Angeles.
O putere superioară zboară cu aripi de înger.
Nu înțelege ce spune.
Dl. Lopez e făcătorul meu !
Nu știe ce spune.
Dl. Graham Claydon îmi spune cine e zeul meu ?
Jos, la mașină ?
Vreți să știți cine e zeul meu ?
Eu știu cine e zeul meu.
- E un profesor bun. - Știu cine e zeul meu.
Acceptă-i ajutorul cu grație.
Grație au balerinele de la Juilliard.
Fetele alea erau grațioase.
- Balerine care se rotesc. - Mai sunt și alți oameni...
- Se rotesc. Îngeri. - Bine.
- Grațioși ca balerinele. - Îmi place când zboară,
așa cum îmi place când zboară dl. Lopez.
Îl iubesc pe Dumnezeu. Te iubesc pe tine.
Te iubesc.
Nu vreau să mă iubească.
Obișnuiește-te cu ideea.
E o idee proastă.
"Te iubesc, Steve" devine: "M-ai lăsat baltă."
Devine multe lucruri rele.
Asta e experiența mea limitată.
Nu vreau să fiu de partea cealaltă, cu el. Tu ai vrea ?
Nu știe dacă sunt o balerină, Dumnezeu sau un pilot de avion.
Habar nu are ce spune.
Vrei ceva de la mine, Lopez ?
Sau ai venit să-mi arăți rochia de bal ? Arăți bine.
Vreau să-l ajuți,
fiindcă e bolnav și îi trebuie medicamente,
iar tu ai aici o echipă de doctori.
Spune-le să-l consulte. Nu asta ar trebui să faci ?
Nathaniel a zis clar că nu e gata să discute cu un psihiatru.
Forțează-l.
- Să-l forțez ? - Spune-i s-o facă.
Spune-i că nu mai poate cânta
dacă nu vede un psihiatru.
- Nu asta facem noi aici. - Ce faceți voi e o aiureală.
Așa este.
Chiar dacă aș vrea să-l "costrâng" să meargă la psihiatru...
- Constrâng. - Mă rog.
- Să constrângi. - Dac-aș vrea, deși nu vreau,
nu l-aș putea obliga să ia medicamentele.
Legea e lege. Dacă nu e un pericol iminent
pentru sine sau pentru alții...
Răspunzi sau nu ?
Sunt în mașină. Dacă ar fi un pericol pentru alții ?
- Dar nu e. - Mary, sunt pe drum. Liniștește-te.
Și dacă cineva ar zice că e ?
Dac-ar suna cineva la 911, să spună că l-a atacat ?
L-ar băga în spitalul psihiatric.
Știu că nu vrei să minți în legătură cu el.
Ar fi ținut obligatoriu 14 zile
și i-ar da imediat medicamente.
Și dacă doar asta ar fi suficient ca să se vindece ?
Dacă cele două săptămâni de tratament
i-ar schimba viața ? I-ar salva viața.
De ce n-ai vrea să faci asta ?
Steve, acum Nathaniel are un prieten.
Dacă trădezi acea prietenie, distrugi singurul lucru pe care-l are.
Nu vreau să fiu eu acel singur lucru.
Nu ai zis cuiva că ești în mașină ?
Mary, liniștește-te. La ce masă suntem ?
Sunt Nathaniel Anthony Ayers, Jr, d-le Lopez. Sun...
- Nathaniel. - ... fiindcă mi-ai promis
o cutie pentru violoncel și încă n-am primit-o.
- Da ? - Îmi mai trebuie și partituri
pentru Sonata a doua de Beethoven.
Și pentru Opus 131 și Septet pentru coarde și instrumente de suflat opus 20
- și Opus 4 în mi bemol major și... - O clipă.
- ... îmi lipsește și coarda pentru la... - Vorbim de...
Trebuie să-mi înlocuiesc coarda pentru la.
Nathaniel, nu e...
... serialul lui din Times despre luptele și triumfurile
lui Nathaniel Anthony Ayers
a atras atenția asupra unei probleme presante din orașul nostru.
... promisiuni pe care trebuie să le ții...
Termină cu telefonul.
... de a se ocupa de problemă cu compasiune și devotament.
Pentru a omagia aceasta,
am plăcerea de a acorda premiul Media de anul acesta lui Steve Lopez.
Mulțumesc.
... știi că nu-mi pot lăsa căruciorul oriunde.
Aici am vioara, violoncelul și armele de distrugere în masă.
Un copil trebuie protejat. Nu poți pune copilul în portbagaj
ca să se lovească de pereți.
Să se lovească de pereți.
Azi m-a sunat Mark Rosenthal, îl mai ții minte ?
Editorul ?
Bob Geldof tuns scurt.
A citit chestiile tale despre Nathaniel, zice că sunt geniale, mă rog.
- Mă rog. - A zis că ar face o carte.
Ce a zis, mai exact ?
"E ceva personal, politic, la obiect. Rahatul ăsta o să se vândă bine."
- Poftim ? - El a zis așa, nu eu.
Cu Nathaniel e complicat.
E bolnav psihic.
Da. Dar, în afară de asta, e o chestie infinită.
Nu vreau să-mi asum răspunderea totală.
Foarte bine, evită răspunderea totală.
Continuă cu răspunderea parțială
și exploatează-l așa cum faci acum.
Ar trebui să te oprești.
E o cale alunecoasă.
Lopez Alunecosul.
- Termină. - Într-o zi, vei primi o carte...
- Termină. - ... de la tip. Apoi,
va aștepta un fel de...
Mary, termină.
... seriozitate în relație. Fir-ar să fie !
Cine are nevoie de rahatul ăsta ? Astea-s cuvintele mele.
- Tu conduci ? - Nu, am mașină.
Și șofer ?
- Doamne ! - Fir-ar să fie !
Te caută Nathaniel.
... ca tânăr considerat bolnav mintal
din cauza obișnuinței de a fuma,
un deranj permanent.
Și bigoții au copii.
Pixuri de la Steve Lopez. Multe mulțumiri.
Un deranj permanent.
Și bigoții au copii.
Pixuri... Hârtie... Pixuri de la Steve Lopez. Mii de mulțumiri.
Și un violoncel de la Steve Lopez. Mii de mulțumiri și pentru asta.
Fără Steve Lopez nu aș fi avut nimic din toate acestea.
Un deranj permanent.
Cred că mi-a venit o idee bună.
Cred că Nathaniel ar trebui să susțină un recital.
Nu știu dacă pot lua o așa decizie. Nu a fost prea lucid în ultima vreme.
- Când are mintea mai limpede ? - Nu cred...
Când se poate concentra mai bine ?
- Când cântă. - Corect.
Aceasta i-ar putea crește încrederea în sine de mii de ori.
L-ar putea transforma.
Cum să-i refuzăm așa ceva, Steve ?
Dumnezeu să te binecuvânteze, Steve.
Așa și face.
La primul meu concert am avut atâtea emoții, că am vomitat pe smoching.
A fost foarte jenant.
Vrei să știi cum mi-am depășit emoțiile, Nathaniel ?
M-am rugat.
Vrei să ne rugăm împreună ?
Tată Ceresc,
trimite Duhul Sfânt asupra lui Nathaniel,
ca să vorbești prin el.
Nathaniel, tu nu ai fost niciodată aici. Eu sunt aici.
- Nu ești aici, Nathaniel. - Nathaniel...
Nu ai fost niciodată aici. Nu vei fi niciodată aici.
E numai vocea mea.
Totul e bine.
- Urmează vocea. - Acordează-ți vioara, cântă.
Fugi de oamenii aceștia.
Vor râde de tine.
- Ești un nimic. - Nathaniel Ayers.
Nathaniel ?
Ți-am adus niște supă.
Nathaniel ?
Crezi că sunt prost ? Asta crezi ?
Nathaniel, trebuie să-i omori. Dacă nu, te vor omorî ei primii.
Nu.
Te vor spânzura.
Nu. Tu crezi că nu văd. Dar eu văd totul.
Știu cine ești tu. Știu ce faci.
- Câinii te mușcă de picioare. - Nathaniel.
- M-am gândit că ți-e foame. - Nathaniel, aici.
- Vei muri, Nathaniel. - Nathaniel, vino aici.
Vei muri.
E acid clorhidric. Dacă-l beau, îmi arde mațele și mor ca un câine.
- Nu. - Nathaniel.
- Nu aș face așa ceva. - Nathaniel.
Nathaniel.
Vei muri.
- Bine. - Ți se vor umple ochii de țărână.
E bună, vezi ?
Nu sunt aici, Nathaniel.
La naiba !
Nu mă împinge !
- Nathaniel ! - Dă-te înapoi !
Să nu mă mai atingi ! Să nu pui mâna pe mine !
Nathaniel, te rog nu face asta.
Să nu mă mai atingi !
Încetează.
Nathaniel !
Ce să fac ? Minunat !
Bună, Nathaniel.
E foarte frig aici. Nu vrei să vii acasă ?
Nu mă pot întoarce acolo. Nu-s în siguranță.
Vino acasă, Nathaniel.
Nathaniel ?
Unde ai să dormi ?
David, sunt Steve. Ascultă...
Mă poți suna înapoi când ești liber ?
S-a întâmplat ceva cu Nathaniel în seara asta. Sunt îngrijorat.
Sună-mă când ai timp.
Bine, să mergem.
E al meu ! Toate sunt ale mele !
Arată-mi lucrurile tale !
- Linda ! - Ce e ?
- Unde e Nathaniel ? - Nu știu, nu l-am văzut.
- Nu l-am văzut. - Hei !
E Darryl ?
Stai acolo. Cine ești ?
LA Times. E ultimul pe care ar trebui să-l arestați.
- Haide. - Se face razie. Să mergem.
Steve !
Acest om deține ilegal un cărucior de cumpărături și o ladă.
Și-l arestați că are o ladă ?
- Steve ! - Exact, domnule.
- Haide ! - Încet !
Ajutor !
POLIȚIE TRECEREA OPRITĂ
Haide !
Ce s-a întâmplat ?
Au venit niște puști cu bâte de baseball
și l-au bătut pe bietul om.
- Știți cum îl chema ? - Nu, d-le.
Mă scuzați. Scuze...
Aici se fac internările ? Am o întrebare în legătură cu... Mă scuzați.
- Pe aici ? - Ce anume ?
Da, aici, jos.
De obicei, e pe... Scuze. E pe ecran.
Mă scuzați, doamnă. Internat de curând, Ayers. A-Y-E-R-S.
Apropo, mulțumesc.
Nu.
Bună seara. Mulțumesc.
Caut pe cineva internat recent.
Sper că ați internat de curând un pacient pe nume Ayers, A-Y-E-R-S.
Știu. Contreras a scris raportul. El a fost la fața locului.
Nu e...
Dl. Ayers. A-Y-E-R-S.
Nathaniel Anthony Ayers. 1,78 metri, afro-american.
Bună seara. Tot eu sunt.
Va fi o tură lungă. Cum vă numiți ?
N-A-T-H-A-N-I-E-L A...
Îmi câștig pâinea din cuvinte. Nu contează.
Numai cu superiorii.
Ayers ! A-Y-E-R-S.
N-A-T-H-A-N-I-E-L A-N-T-H-O-N-Y A-Y-E-R-S.
Nu mă lăsați iar să aștept.
A-Y-E-R-S !
- Lopez. - Steve, sunt David.
Am primit mesajul tău. Ce e ?
Un om fără locuință de pe Winston Street a fost bătut,
- chiar unde stă Nathaniel. - Nu a fost el.
De unde știi ?
Fiindcă e aici, cu mine și ia un mic dejun enorm.
Faptul că a dormit înăuntru i-a crescut apetitul.
Poftim ?
A dormit noaptea trecută în apartament.
A intrat înăuntru.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc, mulțumesc.
Am crezut că l-am pierdut definitiv.
Bună.
Ești bine ?
Am căutat peste tot în Los Angeles, dar nu și aici.
Nu că aș fi fost îngrijorat.
Ce s-a întâmplat ? De ce ai hotărât să dormi aici ?
Orice trup are rezistența lui, d-le Lopez.
Nu mai sunt tânăr, am și eu o vârstă.
- Știi cum e... - Sigur.
Trupul mai slăbește...
Un cadou de casă nouă.
Mulțumesc, d-le Lopez.
Mulțumesc.
Ce zici, eu te-am ajutat ?
Nu e chiar așa de rău, nu-i așa ?
Am aranjat ca Jennifer să fie tutorele tău.
Nu pot să cred că Beethoven însuși stă în apartamentul meu.
Ești de acord să se ocupe Jennifer de tot ?
Eu sunt de acord, dacă e de acord și Beethoven.
Bine, să-mi spuneți.
Trebuie să semnezi niște hârtii. Tocmai au venit de la...
Ar trebui să le citești, ca să știi ce semnezi.
Bine, le semnez. Nathaniel, Anthony Ayers, Jr.
Apartamentul B-116, iar "B" vine de la
Beethoven.
- Citește-le și semnează. - Bine.
- Bun.
Ai ceva de băut ?
Da. Sigur.
Servește-te cu apă. E acolo unde se aude picuratul.
- Stai cât vrei. - Bine.
Există o...
Ce e cu Neil Diamond ?
Credeam că ești tu.
Sunt flatat. Arată bine.
Ce e ?
Ce e chestia asta cu mine,
cum că aș avea o minte schizoidă ?
E jargon judecătoresc.
Spune că am o minte schizoidă. Nu e așa.
Nu înseamnă nimic.
- Am o minte schizoidă. - Nu e și părerea mea.
Nathaniel, ei încearcă să încadreze oamenii într-o...
- Nu plec nicăieri. - Vestea cea bună
e că nu are de-a face cu tine.
Nu merg unde spui tu să merg. Merg unde vreau eu.
Nu mă internezi tu, d-le Lopez.
- Bine, bine. - Nu mă internezi.
Nu voi face asta.
- Nu, nu trebuie... - Ba da. Ba da !
... să te duci la tribunal.
Jennifer se va ocupa de tine.
Sora mea nu se apropie de mine.
- Nu se apropie. - Ții minte când ai zis...
Dac-am zis că nu vine, atunci nu vine.
Nathaniel, ai spus...
Nu mai suport...
Nathaniel... M-am săturat să fiu eu Nathaniel și tu dl. Lopez.
Nu sunt doar un muzician.
Nu-s copilul tău. Nici al colonelului Sanders.
Îmi pare rău. Am greșit.
Sunt bărbat. Pot să-mi port singur de grijă.
Nu am nevoie de tine și de orașul ăsta. Disprețuiesc orașul, te disprețuiesc pe tine.
Dacă te mai văd vreodată,
te tai
și te curăț de mațe ca pe un pește.
Fiindcă eu sunt Nathaniel Anthony Ayers Jr.
Dl. Ayers.
Sunt dl. Nathaniel Anthony Ayers Jr.
Dl. Nathaniel Anthony Ayers Jr. N-A-T-H-A...
- N-A-T-H-A... - Nu ești bun de nimic.
- Bună. - Bună.
Deci asta a fost prima mea greșeală.
Cutremurul Northridge din 1994, mai ții minte ?
Am simțit mirosul de pâine prăjită.
Venisem aici de două zile.
Lucrurile noastre erau încă în cutii.
A început la 4.00 dimineața.
Doamne, ce groază !
Tu, eu și Thomas. Cât avea, nouă ani ?
Toți ne-am înghesuit sub tocul ușii de la dormitor.
I-am spus că e de bun augur.
Un bun venit în noua noastră viață.
O viață mai bună.
În Los Angeles.
Ar fi trebuit să ne întoarcem în Philadelphia cu primul avion.
Am crezut că ajut pe cineva.
Un om care avea un dar.
Dar se pierduse pe drum.
Totul s-a întors împotriva mea.
El a revenit la...
Și chiar persoana pe care încercam s-o ajut se întoarce împotriva mea.
Eu sunt dușmanul, știi ?
Un străin.
Și...
Nu știu pe cine să dau vina.
Nu văd nicio ieșire.
Nu pot să cred în ceva care să merite.
Am terminat cu încercatul. Renunț.
La toate.
E oficial.
Nu puteai opri cutremurul.
Nu poți reface orașul în doar...
Și n-ai să-l poți face bine pe Nathaniel.
Fii prietenul lui și du-te la el.
COMUNITATEA LAMP
Bine ? Sunt aici dacă ai nevoie de mine.
Du-te la magazinul de bijuterii.
Voia să bea.
Bine, ia-o mai ușor.
Mă mai iubești ? Așa, ca la început ?
Nu mă joc cu tine.
Am spus că da.
Înseamnă că vom fi mereu împreună.
De asta am spus "da".
- Te iubesc, Lois. - Și eu te iubesc, Darryl.
Acum se deghizează ca...
Se deghizează... Unde e Los Angeles-ul ?
Cleveland ?
Și...
Noi...
Am avut o viață frumoasă, nu-i așa ?
Da.
Triplul concert de Beethoven, nu ?
- Da. - E bun.
Mie mi-a plăcut.
D-le Ayers, o duc pe sora ta la hotel.
Nu trebuie să-mi spui așa, d-le Lopez.
Știu. Însă vreau. Așa ar fi trebuit să-ți spun și până acum.
Ți-am spus niște lucruri oribile.
Mă urăsc fiindcă am făcut-o...
Uneori, prietenii se mai și enervează.
Asta e situația.
Nu-mi pot imagina că mai vrei să fim prieteni după ce... După ce am spus lucrurile alea.
Eu doar...
D-le Ayers,
sunt onorat să-ți fiu prieten.
"Știri din Vest" de Steve Lopez.
Acum un an am întâlnit un om pe care-l părăsise norocul
și m-am gândit că îl pot ajuta eu.
Nu știu dacă l-am ajutat.
Prietenul meu, dl. Ayers, doarme acum înăuntru.
Are o cheie. Are un pat.
Dar starea lui mintală și starea lui în general
sunt la fel de precare ca în ziua în care ne-am întâlnit.
Există oameni care îmi spun că l-am ajutat.
Experții în sănătatea mintală spun
că simplul fapt de a fi prietenul cuiva îi poate schimba acestuia chimia minții
și-l poate ajuta să se descurce mai bine în lume.
Nu pot vorbi din punctul de vedere al d-lui Ayers.
Poate că prietenia noastră l-a ajutat. Poate că nu.
Pot vorbi, însă, în numele meu.
Văzând curajul d-lui Ayers,
smerenia lui, credința în puterea artei lui,
am învățat demnitatea loialității față de un lucru în care crezi.
Cum să te ții de el, mai întâi de toate.
Credința care, fără îndoială, te duce acasă.
Dl. Ayers doarme într-o casă și e membru al Lamp.
Continuă să cânte la violoncel,
la vioară, contrabas, pian, chitară, trompetă,
corn francez, tobe și muzicuță.
Dl. Lopez continuă să-și scrie editorialul din L.A. Times.
Învață să cânte la chitară.
Pe străzile din zona Los Angeles sunt 90.000 de oameni fără locuință.
[Romanian]