Det holder ikke å vite at verden har gått under.
Historien fortsetter.
Og snart begynner den.
Kaos drev oss bort fra byene.
Frykt holdt oss borte.
Lenge etter at bombene hadde falt-
- og sykdommer og sult hadde tatt sitt-
- lever vi få gjenværende av oss i frykt og uten håp.
Men dette er et nytt sted...
...en ny tid... som har gått tapt.
Snart kommer en tid der vi ikke lenger lever i huler-
-som muldvarper og rotter.
Dette er Michael i radioen.
Hvordan har dere det?
Jeg skal ta dette båndet når jeg stikker-
- og kjøre det. Tror dere at strømmen holder mens jeg er borte?
Klarer jeg meg til Memphis uten at håret løsner?
Sannsynligvis ikke.
Alt er så underlig nå.
Pappa pleide å kalle det: "Den nye depresjonen, Michael."
Skam og depresjon skal gå over.
Nå skal vi se...
Jeg har fått den offisielle værmeldingen.
Solfylt, tørt, varmt...
Ingen større overraskelse.
Her er en: Giftinnholdet i Tennessee River fortsetter å minske.
Men det er fremdeles dødelig.
Hold dere borte fra vannet, og adlyd mitt råd:
Ikke spis fisken!
Døden er et velkjent ansikt.
Jeg er lei av å se på det.
Det hadde vært min fars fødselsdag i morgen.
For å feire den har jeg noen nye låter til dere.
Jeg fikk dem av en fyr som ikke trenger dem mer.
Jeg tror at han het Jerry.
Fant du noe i dag?
Nei.
Men...
Lukk øynene!
Som avslutning kommer vi til vår ønskestund.
Mens dere nyter Jerrys låter, skal jeg drikke opp min bourbon.
Nei, dere får ikke smake. Jeg har spart den siden jeg fylte 21.
Og det, folkens, kalles karakter.
Områdesstasjon 97.
Hvem er du?
Jeg heter Pierre. Du trenger ikke å være redd.
- Røyk ikke, det er egoistisk. - Hvorfor det?
- Vil du ha en? - Nei, man dør av dem.
- Jeg tror ikke på kreft. - Det er ikke kreften, det er stanken.
Lukten vil avsløre deg. Du må være forsiktigere der oppe.
Se deg rundt.
Tror du at jeg fant alt dette på internett? Jeg vet hva jeg gjør.
- Var det du eller faren din? - Begge to.
Jeg liker kartene. Fin samling.
En slags påminnelse.
- Hvor lenge har du hørt på radioen? - Lenge.
Allerede da det bare var faren din.
Jeg tok ut kulene.
- Hva vil du? - Jeg hørte en stemme i radioen.
Ikke din, en annen stemme.
Jeg kunne knapt høre ham. Det er en til som sender.
- Hjelp meg å finne ham. - De andre stasjonene er døde.
Selv om du hørte riktig...
Hvorfor tror du at det er bedre på den andre siden?
Husker du hva som skjedde da interneringsleiren ble stengt?
Folk flyktet. De som overlevde gjemte seg.
Og barna? Når så du sist en femåring leke ute i solen?
- Det er farlig utendørs for barn. - Det er 15 år siden jeg så et barn.
Foreldrene er flinke til å holde dem gjemt.
Hjelp oss. Vi kan ikke leve sånn for alltid.
Kjedelig med vennen din.
Brenn dem.
Hva blir det til?
- Hva gjør du? - Vannivået var for lavt.
Vi har bare 30 liter vann igjen. Skal du hogge hodet av meg også?
Kom hit.
- Hva faen tror du at du gjør? - Heller ut vann.
- Reis deg. - Geværet er ikke ladd.
Jeg har regnet antallet ganger du har skutt.
Sist var den 11. november. Patronene er slutt.
Gå inn.
- Du har gjort det fint. - Sett deg.
- Hva gjorde du utenfor huset vårt? - Huset deres? Neppe.
- Hvor har du fått vannet fra? - En brønn.
Et spørsmål av gangen. Nå er det min tur. Det er vel sånn dere gjør det?
Alle får stille et spørsmål til alle har fått sagt sitt.
- Vil du vite hvordan jeg visste det? - Er det spørsmålet ditt?
- Hvordan visste du det? - Du mistet din mann for 6 mnd siden.
Og du har ikke sluttet å lete etter sønnen din og mannen din.
Du leter etter dem hver dag, men ikke for langt fra huset.
Forsvinn!
Dette er mitt hus, bøkene mine, lenestolen min.
Jeg tok det bildet der i Nova Scotia 1983 på en fotosafari.
Vågehvalene og knølhvalene var et syn! Hører du dem, Margaret?
Hvem er du?
Dr. Samuel Singleton.
Under denne kjelleren er det en kjeller til som jeg bygde.
- Har du gjemt deg for oss? - Det hjalp Anne Frank.
Hvordan kan det være huset ditt? Det var forlatt.
Tenk på min forundring da jeg kom hjem! Det var ikke Gullhår, akkurat.
Cristo! Jeg sa jo at vi ville treffes på den andre siden.
"Godt å se deg, Sam."
"Sam? Når går firetoget?"
Jeg tror at det går 60 minutter før fem.
"Mannen sa at det gikk 60 minutter etter tre."
Du kommer uten tvil til å rekke toget.
"Tungflørta publikum."
- "Har du fortalt om reisen?" - Det kommer.
Den ene dagen er jeg professor i historie-
- neste graver jeg en brønn og hamstrer jod, parafin og tannpasta.
- Er brønnen tørr? - Knusktørr.
Det er alltid tørt i august. Regnet kommer i september.
- Hvor langt på vei er du? - Nesten åtte måneder.
Kommer det ikke regn i dag, klarer vi oss ikke til september.
Regndans!
Eller så tømmer vi skyene. Kjenner du noen med en ballong?
Jeg vet et sted et stykke herfra.
Helt kledd med stein, tre åpninger. Spring-Fed Lake.
- Kjenner du til det? - Ja. Det er for langt dit for henne.
Jeg klarer det.
Det er best at jeg graver ned dette før det begynner å stinke.
Sarah...
Vet du hva dette er?
Det er det våkende øyet, Guds øye.
Det ble ansett for være det motsatte av det onde øyet, sjalusiens øye.
- Det er nydelig. - Margaret har beskyttet deg godt.
Men nå er det på tide for deg å gå videre fra dette huset.
Behold det.
Det bringer lykke.
Slukk lysene.
Snakk, ape.
Hun ville ha lys.
- Og drivstoffet? - Jeg fylte på det.
- Tiden var ikke inne for det. - Men hun sa...
Jeg sa det ikke.
Er det en bra dag, Dilcy?
Du er bra dum, Delinda.
Dere to trenger medisinen deres.
- Lyset er tent. - Jeg ser det.
Det skal være slukket.
Du får vel gå ut og pumpe opp mer bensin.
- Fant Janus deg? - Ja.
- La du ham i seng? - Nei.
- Og radiogutten min? - Jeg fikk ikke tak i ham.
- Hvorfor ikke det? - Han hadde hjelp.
- Det hadde du også. - Han hadde mer hjelp.
Hvorfor var det så viktig å ta ham før han dro?
Så han ikke råtnet bort.
Nettopp. Som dine råtne frø.
Dine sinnssyke nieser er her utenfor.
- Skal de komme inn eller bli der? - Bli der.
Men du kan bli.
Dette er Michael i radioen.
Det blir ingen reise til Memphis.
Maten og musikken tok visst slutt etter nedfallet fra bombe 1.
Jeg begir meg mot øst i stedet.
Tydeligvis er disse ensomme radiobølgene ikke alene lenger.
En mann kom innom og ba om hjelp.
Min første reaksjon var å skyte ham, men det er jo sånn det er.
Som sagt, jeg drar mot øst.
Kanskje jeg kan komme nærmere det nye signalet.
Jeg kommer ikke til å være på lufta på en stund.
Men frykt ikke, jeg er tilbake før dere vet ordet av det.
- Hva er det med deg? - Jeg vil ha den babyen.
- Hvilken baby? - Hun er dum nok å bli gravid.
- Hun er dum nok til å ferdes ute. - Hvem da?
Jeg vet ikke. Det er du som skal vite det.
Du skal ha øret mot bakken. En gategutt som tømmer lommer.
Jeg vil ha andelen min. Jeg vil ha babyen.
- Var du nødt til å starte sirenen? - Ikke spør så dumt! Gå nå!
- Ta med deg alle sammen! - Har du tatt medisinen din?
Forsvinn! Finn kvinnen og ta henne med hit!
- Gå nå. Forstår du? - Ja.
Og ta ham med deg!
- Hva har jeg sagt til deg? - Hun...
Det driter jeg i.
Sirenen lokker hit ennå flere teite tiggere.
Flere teite munner å mette, mer dritt å rydde opp.
De sa at hun ble forbundet med smertefulle minner...
Hold tåta, Dilcy!
Stans! Hvem der?
Vi er blott trette reisende på leting etter mat, tørstende etter vann.
Da har dere uflaks, for vi har ingenting!
Ikke lyv for meg, Quincy.
Margaret?
- Det er lenge siden sist! - Dette er datteren min Sarah.
Dæven døtte! Unnskyld meg...
Du er gravid.
Så morsomt. Det har vært så kjedelig her.
- Så godt å se deg! - Selger du noe hjemmebrent?
Det jeg ikke gir bort, drikker jeg opp selv.
- Dr. Samuel Singleton. - Samuel holder.
- Er du lege? - En lege for sjelen.
- Det sier vi ikke til dem. - Jeg smaker gjerne på spriten.
- Spring-Fed Lake. - Det moderne Kappadokia.
- Hvor lenge har dere bodd her? - En stund.
Hvor er broren din? Er Marcus her?
Nei, han er død. Han ble drept for mindre enn et år siden.
Jeg er lei for det. Hvordan skjedde det?
Han ble skutt av en satans krypskytter. De knivstakk ham også.
Sarah?
- Hvordan har hun det? - Mannen hennes døde på samme måte.
Jeg avskyr dette, Samuel. Jeg er så lei av å gjemme meg.
Jeg vet det, det er vi alle.
- Ting vil bli forandret, bare vent. - Hvordan skal de bli forandret?
Sarah...
Du skal føde et barn. Så kommer hele verden til å bli forandret.
Jeg er redd. Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Hva mener du med at verden kommer å bli forandret?
Vet du hva det der er? Et blåflasketre.
Onde ånder forblindes av fargen og lyset.
Så er de fanget i flaskene.
Det er samme farge som flaskene.
Hva sier du? Tror du at den hører hjemme der?
Kom!
Treet er ingen spøk, vesla.
Hvis du henger den der uten å virkelig mene det, ødelegger du alt.
Voilà!
Jeg fant stemplene du ville ha.
Takk. Nå trenger jeg bare en sensor og litt annet, så kan den kjøre.
- Er det ham? - Ja. Michael.
Jeg vet hvem du er. Jeg er Quincy. Vi har satt opp radiohytta di.
- Vi går dit om en stund. - Bra.
- Hvor er Len? - Han klarte seg ikke.
- Er det ham? - Ja.
- Hva syns du? - Tør jeg spørre om det er jordet?
- Noen volt ville nok gjøre nytte. - Da setter vi i gang.
Dette blir mer behagelig enn bare noen tepper på bakken.
Takk, Pierre.
Pierre...
Det var kjedelig med Marcus.
Han snakket om deg.
Har du støtt på flere interneringsleirer?
Jeg fant to register til. Jeg skal vise deg arkivet siden.
Hei.
Hvordan vet du hvordan du skal sette den sammen?
Jeg laget en skisse før jeg tok den fra hverandre.
Kan du gi meg kabelstripperen? Det er den med gult håndtak.
- Denne? - Ja. Takk.
Moren min syns at du er dum som prøver å få kontakt med den andre.
Han er sikkert 20 mil herfra.
En gang i tiden var 20 mil ikke særlig langt.
Hun er bare redd for forandringer.
Det er de fleste nå til dags.
- Du er veldig gravid... - Ja.
- Jeg heter Sarah. - Michael.
- Du er Michael i radioen. - Ja.
Før oppbevarte vi alle ting under presenninger.
Men fukten i hulene ødela en del av dem.
Tanken var Marcus sin ide.
Her er det.
Det er en liste over alle internerte fra den nordøstre delen.
Status: Avdød
Gi meg det.
Helve...!
- Kan jeg hjelpe deg? - Jeg vil ikke miste en finger.
- Skal jeg hente hjelp? - Moren din kan en del om motorer.
- Men hun liker ikke biler. - Hvorfor ikke det?
Med bil kan man komme seg til steder.
Jeg har alltid villet kjøre bil.
Den vil gå på hjemmebrent når jeg er ferdig.
Det er ganske praktisk for meg.
Nei.
- Vi får ta en prøvetur en dag. - Gjerne det.
Du burde være forsiktigere.
Han forsterker signalet mot 97. Han er enten her eller her.
Han kan ha flyttet senderen fra en av stasjonene.
Vi klarte det.
Hysj!
Jeg vil høre fra deg. Jeg stenger av senderen min.
Jeg begynner å bli lei av platelista mi. Dette er Harvey. Over og ut.
Harvey, vennen min Harvey. Det er Michael i radioen.
Det er herlig å høre en ekte stemme.
Litt underlig faktisk.
I kveld er første gang jeg hører deg.
Det må være ensomt for deg. Jeg var i alle fall ensom.
Jeg har en spesiell låt til deg.
Si fra om jeg har rett!
- Det er bra her. - "Jaså?"
Jeg vet at det ikke noe luksushotell, men...
Skal du være sånn?
Bli ferdig med furtinga.
Vi skal forberede forestillingen vår.
Forlat oss!
- Hvor lenge vil du bli her? - Jeg vet ikke.
- Til barnet er født. - Jeg går ikke tilbake til kjelleren.
- Det er hjemmet vårt. - Nei, det er det ikke.
Vi har ikke noe hjem. Vi er flyktninger.
- Tvangsforflyttete personer. - Sarah...
Verden ser ikke ut som i bøkene dine og avisene.
Den er ikke som i mine eller Samuels fortellinger.
Den er farlig. Man må tenke på sikkerheten sin.
Hvis du har rett, venter vi bare på å dø.
- "Hyggelig publikum." - Absolutt.
Jeg ser statsoverhoder, konger og dronninger. Vi får anstrenge oss.
Ett er det ensomste tallet jeg kjenner til.
To, da er man flere.
Tre er rene folkemengden.
Kan dere gjette hva de inneholder?
Ikke tenk på det. Åpne dem ikke ennå!
Det dere har fått har gått tapt.
Det går ikke an å kjøpe nytt.
Men jeg vet hvor villtimianen vaier i vind...
...hvor nøkleblom og fioler vokser...
Michael i radioen?
- Dette er vennen din Harvey. - Godt å høre fra deg.
Jeg tenkte at noen andre hadde en sånn ekkosender.
Jeg er glad for at jeg fant din. Og den låten...
Det stemmer. Hver gang jeg hører den, føler jeg meg som hjemme.
Jeg har problemer med strømmen, så jeg må være kortfattet.
Vi høres i morgen kveld.
Jeg anroper deg, så la mottakeren stå på.
Det hadde vært hyggelig med litt musikk. Har du noe med Coltrane?
Det er godt å vite at noen lytter. Over og ut.
Manna kommer til å sjenkes til dem som har ventet.
- De som undret og ikke mistet troen. - "Alle som undret er ikke tapt."
Gaver har blitt delt ut.
Bryt forseglingen og pakk opp.
Du også, Margaret. Ikke vær sjenert.
Fin kjerre.
- Får jeg hoppe inn? - Ja visst.
Jeg trodde at du ville se annerledes ut.
- Det kan ikke være bra. - Nei...
Jeg vet ikke... Du har bare vært en stemme i radioen så lenge.
Cristo, hva mer er det i kista?
"Jeg vet ikke. Jeg vil treffe ballerinaen."
Elskede, jeg savner deg slik. Jeg er med deg i tanken. George.
- Er alt i orden? - Barnet sparker.
- Gi meg hånda di. - Hvorfor det?
Det er ikke farlig.
Jøss!
- Det er litt nifst. - Nifst?
Nei, jeg bare...
Jeg har aldri sett en gravid kvinne, og ikke kjent et barn sparke.
Jeg må gå.
Jeg er lei for det, Sarah.
- Ikke tale om. - Du lovet.
Nei, sa jeg.
Sarah... Det er en ting du må se.
- Mamma, da? - Hun klarer seg. La henne sove.
Har du hørt historien om solen?
En gang i tiden var jorden dekket av mørke.
Det gjorde ikke ugla noe, men det var ille for blåsangeren.
Dyrene møttes for å bestemme hva man skulle gjøre.
Den forfengelige gribben sa: "Jeg kan hente hit litt sol på kort tid."
"Jeg legger den på den lange og vakre fjærkledde halsen min."
Han henter litt sol, men på veien hjem brenner den bort halsfjærene.
Derfor har gribben ingen fjær på halsen.
Kjepphøye pungrotte sier: "Med min vakre hale kan jeg dra solen hit."
Han henter litt sol i halen og begir seg hjemover.
Men solen brenner bort pelsen på halen.
Derfor har pungrotten ingen pels på halen.
Farmor edderkopp iakttok alt dette. Hun sa: "Jeg kan hente hit solen."
Da dyrene hadde sluttet å le, var hun borte.
Hun hadde gått til solen og spurt høflig:
"Unnskyld meg, kan jeg få låne litt av deg å varme jorden med?"
Hun vevet en kurv, la litt av solen i den og bega seg hjemover.
Da solen brant hull på kurven, reparert hun den.
Når solen går opp, ser strålene ut som et edderkoppnett.
- Fortsett! Det stemmer. - Se nøye.
Forandringen.
Forskjellen i våre alternativ er hårfin.
Seks skritt til venstre og vi er i sikkerhet.
Seks skritt til høyre og vi er tilbake i vrakrestene.
- Hvor er vi? - Hjemme.
Lenger bort i gangen holder moren og faren din på med-
- å diskutere middagen. Broren din har smøget seg-
- inn i rommet ditt for å skremme deg. - Hvorfor viser du meg dette?
Du har bare sett resultatet av de seks trinnene til høyre.
Jeg ville vise deg din mors perspektiv.
Slik planla hun livet for deg og David, seg selv og faren din.
Din mors tap er større enn du kan forestille deg.
Allen! Hva er det med antennen?
Løp lengst inn i hula!
Sarah!
- Hva er det som skjer? - Noen skyter mot oss.
Hvis du løper eller skriker, så dreper jeg deg.
Sarah! Slipp henne!
- Hvor er de? - På bakketoppen.
De bare venter på at vi skal komme ut.
Slipp henne!
Ikke rør henne!
Våg ikke å komme nær henne!
David... Stans!
- Unna vei. - David, jeg har ventet på deg.
- Hele familien skal bli med. - Jeg kan ikke dra med babyen.
David er en gåte jeg ikke kan håndtere.
- Jeg stikker. - Hvem så du i hula?
Moren min og søsteren min.
Familien din.
Den kvinnen vil ha barnet.
Nei, jeg vil ha det selv.
- Barnet er framtiden, David. - Nei.
- Du har ingen steder å flykte. - Slipp meg ut herfra!
Du har ingen steder å dra.
- Slipp meg ut. - Hva sa du? Jeg hørte ikke.
Som dere vil, idioter, her kommer solen.
Jeg klarer meg.
Jeg trenger hjelp!
Herregud...
Du er tilbake.
- Uten baby. - Du løy for meg.
Gjorde jeg?
Du sa at moren min var død.
Moren din er død. Hun var død da og er død nå.
Jeg så henne.
Det er min søsters baby.
Interessant.
Det spiller ingen rolle, de er bare forvirret.
Det du så i dag var svakhet.
En redd liten mus som gjemmer seg i grotter og spiser gress.
Ikke glem at jeg fant deg!
Jeg oppdro deg. Jeg ga deg mat.
Du vil vel ikke bli som dem?
Nei. Naturligvis ikke.
Jeg trenger en bit av deg...
...til babyen.
Slik.
Er bilen klar?
- Var det gift? - Bulmeurt.
Kom! Skal vi rekke det før dem, må vi dra nå.
Jeg vet om en snarvei.
Han kommer ikke til å klare seg.
- Ble han ferdig med bilen? - Jeg vet ikke.
Vi må få den i gang, og jeg vil at du kjører.
- Hvor skal du? - Michael vet det.
Jeg vil ikke gjemme meg lenger.
Barnet mitt skal ikke fødes i en grotte.
Hvis mannen i radioen kan overleve utenfor korridoren, kan vi det også.
Det er et av Quincys signallys.
Det vil være mørkt i byen.
La radioen stå på! Du hører fra oss når vi har funnet ham.
Det er Michael i radioen.
Jeg prøver å ligge et skritt foran døden, som ser ut til å nå oss igjen.
Jeg har møtt mange nye ansikter, og tatt farvel med noen.
De som er igjen, vil gjøre så mye mer enn å overleve.
Vi er alle overlevere.
Så hva venter oss nå?
Jeg vet ikke. Men jeg har nok funnet et svar.
Du ser snart hva jeg mener.
Tenn et lys for oss, for vi er på vei.
Gjør meg en tjeneste. Tenn noen for dem som ikke vil klare seg.
Vi ses snart. Over og ut.
- Se, Michael. - Jeg ser det.
Vi stikker herfra.
- Gikk det bra? - Jeg trenger hjelp.
- Ta over. - Hva skjedde?
Kan du hjelpe dem?
De er i sjokk.
Deres eskorte angrep dem. En av jentene blør kraftig.
Er det han der?
- Vi kan ikke forlate dem her. - Det sa jeg ikke.
Jeg liker det bare ikke.
Neste gang hører du med meg først.
- Jeg ser ikke en dritt. - Se der.
- Hva er det? - Det er for mange humper.
Hun skal føde.
- Er hun ok? - Jeg håper det.
- Kona di skal føde. - Kan du hjelpe henne?
Du fant oss av en grunn. Du er Michael i radioen.
- Når begynte det? - Ved veisperringen.
Vi skal få deg ut herfra.
- Kan du gå? - Ja.
- Jeg er ubevæpnet! - Harvey?
Herregud, ja! Er det alle?
Har du en teltseng eller noe som vi kan legge henne på?
Jeg skal hjelpe deg.
Det er i siste minutt.
Pust... Bare noen trinn til.
- Er det langt igjen? - Det er her borte.
Nesten framme. Pust!
Rett opp puten.
Jeg trodde ikke at det ville gjøre så vondt.
Pust, pust...
Fortsett å puste!
Hold ut.
Michael...
Vi trenger håndklær, varmt vann og litt privatliv.
- Ok. - Jeg kommer tilbake.
Harvey...
- Hvordan har hun det? - Mye bedre. Hun blør ikke mer.
- Hva skjedde med dere? - Det gikk fort.
Vi prøvde å ta oss til de nordlige enklavene.
Mannen slo meg og angrep jentene mine. Jeg drepte ham.
- Du hadde vel gjort det samme? - Selvsagt.
Pust, pust!
Hva heter du?
Jeg heter Mynard. Abigail Mynard.
Ms Mynard, fortell historien din!
Den er ikke særlig hyggelig.
Det skulle bli bryllup.
Det skulle bli vakkert.
Det var roser. I tusenvis.
Jeg ville havne på forsiden til Bridal South.
Familien min gir ut blader.
Alt var perfekt.
Men han kom ikke.
Strømmen forsvant da brannen begynte-
-og evakueringene.
Familien min forlot meg.
Jeg ville ikke bli med. Jeg ville vente på ham.
- De visste ikke at jeg var gravid. - Hva gjorde du?
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre, men jeg lærte.
Jeg lærte meg selv.
De mindre flyktningeleirene hadde ingen jordmødre, så jeg meldte meg.
Jeg forløste Dilcy og Delinda.
Deres mor døde i kolera, så jeg tok hånd om dem.
Jeg tror på forsynet, Sarah.
Veiene våre har krysset hverandre av en grunn.
Det er ikke særlig varmt. Dessverre fins det bare kaldtvann.
- Hvor fant du denne? - Han heter Cristo.
Cristo? Fantastisk.
Det er perfekt. Du aner ikke...
"Unnskyld, når går firetoget?"
Nøyaktig 60 minutter før fem.
Jaså, du har hørt den?
Om dere ikke har noe imot det...
- Rop hvis du trenger noe! - Ok.
Jøss...
- Det er mange dukker. - "Vi er ikke dukker, vi er figurer."
- Hvordan klarer du det? - Hva da?
- Fordreie stemmen. - Det var ikke meg.
Det er skummelt.
Her? Nei.
Hvordan fant du ut hvordan man kobler sammen alt?
Bøker, tid.
Jeg hadde massevis av tid.
Rekkevidden kommer av tårnet.
Da jeg hadde forstått det, drøyde det ikke lenge før jeg hørte deg.
- Til Cristo. - "Hvem er Cristo? Den er min."
- Gjør det noe om jeg spiller musikk? - Vær så god.
Utvandreren har kommet tilbake.
Jeg kom meg hit like hel. Tror jeg.
Det tar vi en annen dag.
Jeg fant vennen min Harvey-
- sittende her i sin luksuriøse takleilighet.
Jeg sender med greiene hans i dag.
For en stund siden tittet jeg ut gjennom vinduet-
-over den forlatte byen.
Ingen gatelys, ingen billykter...
...bare månelyset over de tomme gatene.
Jeg låter som en dårlig countrysang. Jeg er lei for det.
Apropos...
Jeg tok med noen godbiter.
Jeg har reist langt for å spille denne sangen.
Jeg har en venn som trenger hjelp i natt. Dere kan vel tenke på henne.
Sarah, denne tilegner jeg deg.
Vi høres igjen.
Hallo?
En skål for babyen.
- Crack. - Holdes utenfor barns rekkevidde.
Oppsøk lege om irritasjonen fortsetter.
- Litt klasse. - Unngå langvarig hudkontakt!
- Skal jeg gi henne mat nå? - Det rekker du tidsnok.
Margaret, vi kan vel få høre fortellingen din først?
Fortellingen min?
Er du trøtt? Jeg skal hjelpe deg.
Sarah er ikke ditt eneste barn.
Du hadde en sønn.
En vakker og sterk gutt. Ikke som min, merket og elendig.
Din anstrengte seg for ikke å gråte sittende ved siden av sin døde far.
Han skulle ha vært her.
Men han så deg og din perfekte datter. Det ødela alt.
Min sønn.
- Ikke for innvortes bruk. - Kan være skadelig om det svelges.
Drikk vann eller melk og framkall brekninger.
Tilkall lege umiddelbart!
David!
- Crack. - Hold kjeft.
Hva er det?
Du har fått gift i blodet. Du har en infeksjon.
Hva da? Hva er det?
- Babyen. - David...
Du får den ikke.
David?
Dilcy?
Delinda?
Jeg vet at dere er her!
Michael!
Våkn opp!
Det er noen andre her.
Mamma...
Babyen min!
Hva?
- Hva? - Mor.
Herregud.
David!
Du kan leve...
- Hva heter hun? - Samantha.
Hele verden skal få høre om deg, lille venn.
Murene til den sørlige korridoren er overvunnet.
Ta fram konfetti og sprett boblevannet, burde jeg vel si.
Jeg har vært på den andre siden. Maten smaker omtrent lignende.
Jeg antar at dere lurer på hvordan det gikk med Sarah.
Fødte hun barnet sitt? Ja, det gjorde hun.
Ei søt lita jente som heter Samantha.
Hvordan kommer verden til å se ut for lille Samantha?
Bedre, håper jeg.
Jeg har tenkt mye på hva som gikk på tverke.
Hvorfor skjedde alt dette her?
Sannheten er at det ikke spiller noen rolle hvem som skjøt først.
Far ba meg alltid om å ikke dvele ved ting.
Derfor skal vi ta denne sjansen til å begynne på ny og finne hverandre.
Unnskyld, jeg skal ikke preke for mye her.
Men husk at Sarah fant veien ut fordi hun ville det så inderlig.
Nå har jeg en større radio med bedre antenne.
Så hva sier dere? Hvem er der ute?
Hvis jeg har lært meg noe på denne sinnssyke reisen, så er det-
-at håpet aldri dør.
Vil dere høre litt musikk? Det vil jeg i alle fall.
På gjenhør. Dette er Michael i radioen.
Oversettelse: Nina Eidheim PrimeText International AB
Tekstadministrasjon: www.primetext.tv PrimeText International AB