Du hittade mig.
Du gjorde det inte lätt.
Jag vet.
Jag behövde utrymme.
För att tänka.
Och hur har det gått?
Jag tänker fortfarande.
Ja, jag också.
Faktum är att jag inte undkommer en enda tanke-
- med eller utan utrymme.
Varför kom du hit, Jason?
För att jag visste att du skulle fråga det.
Att du skulle tro att jag måste ha varit tokig-
- som trodde det fanns något mellan oss.
Att du skulle låtsas vara ensamvargen-
- och att du inte behöver någon annan.
Jag visste att du skulle göra det.
Men om det vore sant hade du inte behövt åka så långt bort från mig för att tänka.
Violet, då?
Jag är tokig i henne.
Men jag tänker alltid på dig.
Du får säkert höra det ofta, va?
Under tusentals år.
Jag har bara känt samma sak två gånger.
Sheriffen, borde vi sprida ut oss och leta som vi gjorde igår?
Ska idioten som tog hit oss rädda oss?
- Jävla röra. - Jävla skithål.
Det finns ingen utväg.
Hur många kan det finnas i delstaten? Vi har inte tid att ta reda på det.
- Det är nog många. - Sanningen är...
...att jag inte kan begränsa sökningen.
Det kan jag.
Jag hittade den döda flickan igår.
Och jag kände varken igen henne eller de där vampyrerna.
De kanske kom från en annan stad som drabbades...
...och tog med sig flickan? - Kan hennes identitet...
...antyda var de var sist?
De kanske kan berätta vad vi har att göra med och var de gömmer sig.
Vad tror du, chefen?
Det är långsökt.
Ja, men vi har ont om resurser just nu.
Var är FBI?
Jag har ringt utan att få svar. Vi får klara oss själva.
Var sa du att liket låg?
500 meter bort på Antelope Road.
- Okej. - Ja.
Jag måste köra hem Adilyn.
Sookie, Alcide, möt Jason och mig på stationen.
- Kenya kör er. - Nej, sheriff...
Jag vill inte höra det. Inte idag, Kenya.
- Någon måste vara där. - Herr borgmästare.
Vi har diskuterat kvällens schema-
- men många undrar vad de ska göra under dagen.
De kan komma till mig för böner och råd-
- men det vore fint om de hade något att hålla dem sysselsatta.
Ja, okej.
Lystring.
Det är en mörk dag idag.
Det finns ingen instruktionsbok för att ta sig igenom det här.
Men jag tror att hålla sig upptagen och hjälpa till-
- är en ganska bra metod.
En sak vet jag säkert. När vi får tillbaka Arlene-
- och det ska vi, så kommer hon inte att gilla hur Bellefleurs ser ut.
Så det vore fint om ni kunde sätta ihop det åt henne.
Är det inte riskabelt?
Så länge det är dagsljus är ni trygga.
Men jag rekommenderar att ni är hemma innan solnedgången.
Och tänk inte ens tanken på att åka utan att ta en vampyr med er.
- Jag tänkte hälsa på Lafayette. - Kom han inte imorse?
Nej. Och eftersom hans familj ofta går till mörka ställen-
- är jag orolig.
- Ska jag följa med dig? - Nej, du har fullt upp.
Och som borgmästaren sa vore det bra för mig att göra nytta.
Lafayette behöver mig.
Jag är allt han har kvar.
Okej, raring.
- Kom igen, Adilyn. - Varför får jag inte följa med?
En brottsplats är ingen plats för ett barn.
- Jag är 18. - Jag vet, men inte egentligen.
- Jag kör hem dig. - Rocky och Wade, då?
Borde jag inte stanna hos dem? Det är sånt familjer gör.
De håller ihop i såna här tider.
Okej, men kom hem en timme innan solnedgången.
- Okej, pappa. - Samma regler som igår.
Förstått? Om Jessica kommer tillbaka får du inte bjuda in henne.
- Självklart. - Förstått?
Okej.
- Hörde du det där? - Ja.
Fy fan. Hur kunde du, din jävla fitta?
- Det bara hände. - Är det din ursäkt?
Så när jag sliter huvudet av dig gör det inget om jag använder den?
Jag var hungrig och förlorade kontrollen.
Vi är alla hungriga, Ronnie. Det är därför vi har den här planen.
Vi delar med oss eller svälter.
Förstår du?
Ja, jag förstår.
- Det ska inte hända igen. - Nej.
För du skar ner vår proviant med en fjärdedel.
Fan! Nu måste vi ut och jaga igen.
Va? Nej, inte igen.
Vi behövde tre gånger fler kroppar än vi tog hem igår.
- Bra val av stad. - Hur skulle jag veta...
...att de umgås med vampyrer?
Om du är så trött, ta en tupplur-
- och bespara oss ditt gnäll.
Hur vågar du, efter det du gjorde?
Okej, håll käften, allihop!
Vi kan inte tappa fattningen.
Om vi gör det så dör vi.
Vi kommer alla att dö ändå.
Men det behöver inte vara såhär. Vi behöver inte dö som djur.
Betty, du var väl en lärare?
Ja.
Man måste ha självkontroll för att vara lärare.
Bra. Ny plan.
Betty, du är ny skördeman.
- Ronnie, du tar sömnvakten. - Va?
Hur kan vi lita på honom?
Han får äta sist tills han bevisar att han är pålitlig.
- Det är orättvist. - Tuffa puckar.
- Betty. - Okej.
Jag ska skörda.
Men kan vi sluta bete oss som vildar?
Hämta lite mat åt oss, bara.
Gå.
Herregud.
Nej, snälla! Nej!
- Herregud. - Jag vet.
- Mitt hjärta bankar. - Nej, jag känner henne.
Jag känner igen henne, men jag vet inte hur.
- Vad är det? - Hon har kramp.
Varför har hon kramp?
Okej, jag ska se vad jag kan göra.
- Någon sa att jag skulle dö nykter i en bar. - Du kommer inte att dö här.
Vi ska ta oss igenom det här. Du avgiftar dig bara.
Hade Rocky och Wade ms Harris som lärare i fyran?
Ms Harris? Ja, hon var den enda läraren som sa att de var smarta.
Jag trodde henne inte, men det var snällt.
Hette hon Betty i förnamn?
Ja, jag tror det.
- Hurså? - Det var hon.
- Den där damen. Hon undervisade våra barn. - Skördemannen?
Jag var för rädd för att titta. Är du säker?
Ja, och hon kände igen mig också.
Hon skulle ta mig, sedan såg hon mig och tog Belinda istället.
Hon skonade mig.
Hon kan vara vår biljett härifrån.
- Hur då? - Jag vet inte.
Men jag kan inte tro att ms Harris skulle äta oss.
- Jag önskar jag delade din optimism. - Okej, lyssna på mig.
Jag vet att jag har haft otur-
- och det är inte betryggande att vara i den här situationen med mig-
- men det är därför ni måste tro mig-
- när jag säger att jag inte överlevde fyra makar-
- en seriemördarpojkvän och min kära Terrys självmord-
- för att dö i en rutten källare under en vampyrbar.
Jag ska ta oss ut härifrån. Hör ni mig?
Var det verkligen här?
Där är hon.
Fan.
Okej.
Djuren hittade henne.
Tror du att hon har några fingeravtryck kvar?
Nej, det behövs inte.
Ibland är det bra att inte vara smart.
Ett "Starbucks" -kort.
"Mary Beth Grant", 25 år gammal, från Saint Alice.
Det är bara två städer härifrån.
Borgmästaren ringde förra veckan, jag ringde aldrig tillbaka.
Jag ska ringa deras sheriff.
Är du okej, Sook?
Det står ett citat på en av gravstenarna på kyrkogården.
"Livets brutala likgiltighet."
Det är sant.
Livet struntar i hur gammal man är eller var man kommer ifrån.
Eller hur god man har varit.
Totalt likgiltigt.
Sluta titta, Sook. Det gör dig ingen nytta.
Röstbrevlådan är full.
Det bara ringde och ringde.
Då får vi ta en tripp till Saint Alice.
Vi knackar dörr om så krävs.
Kom igen, allihop.
Jag hörde dig.
Du kanske inte vill träffa mig nu-
- men jag ville ändå se hur du mår-
- och hur det går för dig.
Det går bra för mig.
Hur går det för dig?
Jag förlorade henne för länge sedan. Jag förtjänar att...
Men igår kväll... Herre, din tajming är otrolig.
Jag och Tara blev sams igår kväll.
Innan ondskan kom-
- tog jag hand om mitt barn som jag alltid borde ha gjort.
Jag är inget fan av Jesus, men det var en otrolig timing.
Problemet är att det jag hade med Tara inte räcker.
Jag vill ha mer.
Jag vill krama om henne och behålla henne.
Jag fattar, men du kan inte behålla henne.
- Tro mig, jag försökte. - Där tar du fel, Lafayette.
Tara kom tillbaka till mig igår.
När hennes kropp försvann återvände hennes ande till mig.
Hon behöver min hjälp för att komma till himlen.
Så jag behöver din hjälp.
Varför behöver... Åh, nej.
Jag kallar inte på Tara. Jag gör inte sånt.
Allt jag behöver är lite blod.
- Resten är upp till Gud. - Vad då för blod?
Det är inte som alkohol.
Jag gillar inte smaken av V, men när jag har det i mig-
- är jag hos henne.
Ser man på. Jag såg dig ta lite blod igår.
- Det är inte Tara, det är V:t. - Du har fel.
Det var definitivt Tara.
Jag spelade definitivt kinaschack med Gandhi-
- i badkaret en gång.
Hånar du mig?
Min flicka är fast mellan himlen och jorden.
- Hon behöver mig. - Hon behöver ingen. Hon är död.
Hon är borta.
Du borde låta henne vara.
- Och gör aldrig såhär igen. - Du gjorde Tara till en vampyr.
Men du ger inte mig en andra chans?
Du är en självisk syndare.
Och du är en knarkare, din slyna.
- Du hamnar i helvetet! - Jag är redan där.
Är du okej?
Pappa kollar en ledtråd i skogen nu.
Och han kommer att hämta Holly idag.
Så ni städar verkligen upp som borgmästaren bad er göra.
- Det verkar vara det rätta. - Varför då?
Har du en bättre idé?
Merlotte är borta. Jag såg honom sticka-
- så ja, det finns nog bättre idéer än att vara hans städare.
Just nu kan vi bara vara goda medborgare.
Och låta polisen sköta sitt jobb.
Och vad är det för jobb? Att beskydda oss?
Som de gjorde igår kväll?
Jesus.
Vad hände?
Vad gör de där inne?
Vampyrerna håller dem färska tills de återvänder.
- Dricker de inte bara från levande? - Jag vet inte.
- Tror du de kommer tillbaka? - Varför inte?
De såg hur illa utrustade vi var.
- Och polisen är på utflykt. - De är tillbaka innan kvällen.
- Andy sa det själv. - Och Sam Merlotte?
Vad är det med honom?
Hans valkampanj gick ut på att man kunde lita på honom.
Igår kväll när vi förde in folk hit...
...såg jag en hund utanför fönstret. - Än sen?
Än sen?
Den förvandlades till borgmästaren.
- Va? - Va?
Det var som fan. Jag visste det.
Och jag som klandrade hostmedicinen.
För ett år sedan såg jag en björn rota i mina sopor.
Och när jag hade hämtat Hoyts luftpistol var björnen borta-
- men där björnen hade stått stod Sam Merlotte, alldeles naken.
- Röstade du inte för Sam? - Jo.
- Varför? - Jag vet inte.
Ni missar den större bilden.
Staden är full av vampyrer, borgmästaren är en hund...
...och vår predikant är telepatisk. - Tror du de är i maskopi?
- Inte sheriff Andy. - Inte?
Igår kväll riktade han vapen mot mig för att skydda en vampyr. Det är er sheriff.
- En vampyrälskare. - Ledsen.
Jag vet att han dejtar din mamma, men titta vad som hände henne.
Vill du få tillbaka henne? Det är upp till oss.
- Ja. - Fan, du har rätt.
De har min Kevin också. Vad ska vi göra?
Det finns bara en sak att göra.
Beväpna oss.
Vi tar saken i egna händer. Det är vår enda chans att överleva natten.
Jag hörde att vapenaffärerna var tomma.
Vänta. Jag vet var det finns vapen. Många, dessutom.
Vi måste vara smarta.
De här fungerar som pålar.
Se vad ni kan hitta.
Har någon någonting? Se er omkring.
Vi hittar något. Här är en påle.
- Sätt igång. - Vi måste härifrån.
Vad gör vi med Rocky?
- Vi har inte tid. - Han hamnar i trubbel.
Tro mig. Han får mer trubbel om vi inte sticker.
Nej.
Nej, nej.
Snälla, snälla.
Gå.
Ms Harris.
- Det är Arlene Fowler. - Och Holly Cleary.
Du vet vilka vi är. Jag vet att du vet.
Jag kan inte prata med er.
Om de får nys om att jag visat er barmhärtighet är jag dödens.
Jag menar det här på bästa möjliga vis...
...men kommer du inte att dö ändå? - Arlene.
Hon har rätt.
Du behöver inte skräda orden.
Men även om jag accepterar att det vore viktigare att rädda era liv-
- än mitt eget, så har jag ingen aning om hur jag ska göra.
Nej, det var inte så jag menade.
Ditt liv är väldigt viktigt.
Du är mina barns bästa lärare.
Och du hjälpte Lisa när hon hade mardrömmar-
- efter den där Rene-grejen.
Jag var så trött och självupptagen att jag inte hade tålamod för henne.
Med det hade du.
Du berättade om att andas djupt och räkna baklänges från 50.
Du räddade oss.
Och du var den enda som kunde lära Wade att läsa. Alla andra gav upp.
Jag älskade att vara lärare.
Det märktes på allt du gjorde.
Ja, vi var ledsna när du flyttade.
Jag blev bortförd.
Självklart.
Jag är så rädd.
Jag vill inte dö såhär.
Jag vet. Där är okej.
Jag skulle krama dig, men jag kan inte.
Det är okej.
Du har gjort mer gott i ditt liv än de flesta.
Jag kan inte hjälpa er.
- Jag är ledsen. - Nej.
Vänta lite. Okej, jag ska inte ljuga.
Det här är ett ovärdigt sätt att dö på. Jag skulle inte önska det för min fiende.
Men du har gåvan av att veta att det kommer-
- och att kunna fatta beslut under dina sista dagar.
Det är inte alla som får. Vi får inte det.
Min man Terry fick inte det.
Ditt arv är allt du har nu.
Men snälla, hjälp oss ut härifrån.
Snälla.
Jag ska komma på något.
Ska du?
Tack.
Välkommen till SAINT ALICE LOUISIANA
PLUNDRAT ALLT BORTA
SLUT PÅ VAPEN LÄMNA OSS IFRED
BE FÖR OSS SYNDARE
NU OCH NÄR DÖDENS TIMME SLÅR AMEN
FEMA HJÄLP OSS
OCH 2 UV-VAPEN
JAG SOVER HÄR INNE MED 45 KG SILVER
"Jag sover här inne med 45 kg silver-
- och två UV-vapen."
Titta...
Killar?
Det är ingen kvar.
De har dödat eller tagit allihop.
- Vad har du hört, och av vem? - Rosie. Jag...
...snappade upp det. - Du snappade upp...
...att hon tänker anfalla stationen?
Det kvittar hur jag vet det.
Folk samlas utanför Bellefleurs.
De är rädda, på jakt efter vapen-
- och det enda stället med vapen är rummet-
- bakom dig.
De är på väg hit.
Kom igen!
Vi flyttar de här till bilen.
- Vad gör du, Kenya? - Jag borde fråga er samma sak.
Det är enkelt. Vi vill ha vapnen vi har rätt till...
...för att skydda oss från regeringen. - Vår chef...
...Andy Bellefleur.
Och vår borgmästare, hundbjörnen.
Vi behöver vapnen, Kenya.
Om vi hade haft dem igår hade inte halva staden varit död.
Försök inte med den där NRA-skiten.
Om ni hade varit beväpnade igår hade alla dött.
Ni får inte de här vapnen.
Kenya-
- hur känns det att ha ansvaret för staden-
- alldeles själv, dagen efter det värsta angreppet sedan inbördeskriget?
Det känns som att sheriffen litar på mig.
Är du säker? Vad hände med befordran-
- Andy lovade dig när Bud slutade?
Undrar du varför Jason-
- som har hälften av din erfarenhet-
- får mer jobb än du?
Kan det vara för att du är en färgad kvinna?
Och nu tar du order från hans vita dotter.
Som var nyfödd, sist jag kollade.
Jag fattar inte vad det innebär.
Inse faktum, Kenya.
Du har tagit skit från Andy i åratal.
- Skit samma. - Nej...
Herregud!
Okej! Nej!
13.29
Fan.
Kom igen, Rocky. Låt dem inte göra såhär!
Fan!
Vem fan kan jag ringa?
Sookie.
Jessica ringer
Lägg så många du kan här inne.
Såhär?
Så ska det se ut!
Sådär, ja. Bra!
Ja, det där var riktigt bra.
Ja!
Fint skjutet!
Dö, vampyrjävel!
Jag börjar gilla det här.
Renard Parish-sheriffen, är någon hemma?
Det är tomt.
Kom igen, det är säkert.
- Det är hon. - Ja.
Det måste vara hennes syster.
Och make, barn.
De verkar ha bott här tillsammans.
De tog dem mitt under en pizzamiddag.
- När tror du de var här? - Det är svårt att säga.
Det går inte att se om vi inte...
Två och en halv dagar sedan.
De verkar hålla sig till en stad tills det är över-
- sedan drar de vidare.
Var det här deras sista hus innan Bon Temps?
Om Jasons pizzateknik stämmer, ja.
Varför stannade familjen här?
Det är säkrare hemma...
...än ute på vägen. - Med ett barn, dessutom.
Vi har inte hela dagen på oss. Sprid ut er och leta.
Om jag får tillbaka Holly-
- låter jag henne aldrig gå igen.
Jag ska gifta mig med henne-
- när jag får chansen.
Ja.
Det låter som en bra plan.
Jag har alltid varit för feg för att hålla mig till planen.
En man är ingenting utan familjen.
Ingenting.
Det är hennes dagbok.
- Är det okej? - Den kan hjälpa oss.
Hon skulle nog ha förstått.
"10 oktober, 2010.
Det händer när man minst anar det.
Ikväll satt jag för mig själv i fiket-
- när han trädde in i mitt liv.
Han heter Henry Ellis, och-
- jag visste direkt att han var vampyr-
- med sina klara, genomträngande ögon."
"3 november, 2010.
Jag försöker verkligen-
- att inte låta hjärtat ta över-
- men jag tror att jag förlorar den kampen.
Ikväll tog Henry med mig till Fangtasia.
Jag borde ha varit rädd, men jag svär-
- att Henrys beröring bara-
- får min rädsla att försvinna.
Det känns som en stor dröm-
- jag passerar igenom."
Det finns en vampyrbar där Maudette och Dawn-
- brukade umgås i Shreveport. Känner du till den?
Fangtasia.
Jag funderade på att gå dit-
- och snoka lite.
Kan du följa med mig?
- Ikväll? - Ju förr desto bättre.
Jag måste bara säga till Sam att jag ska gå.
- Vi ses där. - Tack.
Bill, jag frågar dig som en vän, okej?
- Det här är ingen dejt. - Visst.
Det är ingen dejt. Jag menar allvar.
Jag med.
"Som jag sa-
- jag kan inte stå emot.
Jag är hans.
Totalt och fullständigt."
"27 april, 2011.
Kyrkan angreps ikväll.
Alla som var där-
- är antingen döda eller försvunna.
Det var sjuka vampyrer.
De kom ut ur mörkret när bröllopet var över.
Jag önskar att jag kunde fråga Henry varför-
- de gjorde så.
Jag vill fråga honom så mycket-
- sedan sjukdomen tog honom från mig."
"2 maj, 2011.
De kom igen inatt. Ett till bakhåll.
Femton döda och 30 saknade.
Hur kan vår egen regering lämna oss att dö?
Fortfarande inga spår av Molly och Todd.
Jag vill inte skriva det, för då känns det verkligt-
- men jag tror de är borta.
Jag undrar varför jag väntar-
- varför jag inte tar några piller-
- och lägger mig bredvid Kaylen-
- och somnar in.
Jag antar att det finns ett hopp-
- att de är anständiga nog att skona ett spädbarn.
Och jag vill tro att Kaylen vet att någon stannade hos henne-
- och kämpade till döden för henne-
- så som vi alla förtjänar."
Det räcker.
Det står ändå inget mer.
Vi borde gå. Solen går snart ner.
Herre jösses.
Det ser inte farligt ut.
Willa?
Jag behöver dig. Willa!
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag är så ledsen.
Jag har aldrig blivit väckt förut.
Jag ville inte skrämma dig.
Jag brände mig själv.
- Hur? - Jag stod och tänkte.
Jag tänkte på Tara, och slant.
Du behöver en läkare.
- Det är allvarligt. - Jag vet.
En läkare är nog inte till nån hjälp.
Jag tänkte på ditt blod.
Pastorn bad mig att inte ge dig blod.
Jag struntar i vad han sa.
Det skulle han också.
Snälla.
Jag har så ont.
Det är för mycket.
Okej.
Sådär.
Okej.
Det räcker.
Lettie Mae?
Mamma.
Mamma...
Mamma, det är okej.
Det är okej. Jag har svaren.
Jag har dina svar.
Tala högre, jag hör dig inte.
Tala högre.
Nej, nej.
Jag behöver svaren.
Jag behöver svaren!
Nej, nej!
Jag behöver svaren!
Snälla!
Jag behöver svaren, snälla.
- Hon är inte som du. - Vad då?
Den där flickan. Mary Beth.
Ni har inget gemensamt.
Jag är inte så säker.
Sookie, du måste sluta klandra dig själv.
Vampyrer steg ur kistan världen över.
Du tog dem inte till Bon Temps mer än hon till Saint Alice.
Och du gav dem inte ett virus som gör dem till vilda djur.
Ja, du blev kär i Bill.
Jag hade inte valt honom.
Jag hatar att säga det, men-
- du föll på honom på samma sätt som alla på planeten faller-
- för sin första kärlek.
Hårt och fort.
Det enda det gör dig till...
...är en människa.
Jag uppskattar att du säger det.
Verkligen.
Det enda jag tänker på just nu-
- är att vår stad kommer att sluta som Saint Alice.
De kommer tillbaka, Alcide.
På ett eller annat sätt är vi på väg mot det.
Jag kan köra vidare.
Vi har en full tank.
Vi kan rädda oss själva.
Nej.
Nej, det är inte lösningen.
Behöver någon äta nu direkt?
- Nej. - Ställ in klockan.
Inte en sekund över 15 minuter.
Jag vet, jag vet. Herregud.
Jag vill vara sömnvakt.
Varför då? Är du inte trött?
Det vet du att jag är. Det är problemet.
Vi vet att jag är svagast av oss-
- och att ni väntar på att jag ska dö.
- Du är paranoid. - Hursomhelst...
...så litar jag inte på Ronnie.
Jag gör det hellre själv.
Låt henne göra det om hon håller käften.
Okej. Ronnie, ta en tupplur.
Ställ in klockan på 14 och en halv minut.
Det är okej med mig.
Vi har exakt 12 minuter på oss att få ut er.
Betty, du ser inte bra ut.
Är du okej?
Jag har inte sovit och måste dricka från en av er först.
Vem blir det?
Du kan få mitt blod.
Det är det minsta jag kan göra.
Det måste vara lårbensartären.
Om de hittar dig med bettmärken kan vi inte lura dem.
- Okej. - Vi gör det fort.
Är du okej?
Åh, Betty.
Betty?
Vad fan?
Adilyn?
Fan.
Älskling!
Fan.
Raring?
Adilyn?
Andy?
På vinden.
- Hur kom du in? - Hon är i fara.
- Hur kom du in? - Hon bjöd in mig.
Du åt henne, eller hur?
Dödade du henne?
Se dig omkring! Ser du några tecken på-
- att jag gjorde henne illa?
Jag är inte här för att skada dig, utan för att hjälpa dig.
Var fan är hon, då?
Jag vet inte, men hon är i fara.
Fan också.
Fan.
När solen går ner ska jag hitta henne.
Och jag kommer att hitta henne.
Frågan är-
- om du följer med mig eller inte.
Jag har aldrig varit såhär trött förut.
Jag ska vila ögonen ett tag.
Inte när du luktar sådär.
Ta en dusch innan du använder våra lakan.
- Okej. - Hallå.
Jag tror du gillar mig bättre när jag stinker lite.
Gå.
Sookie.
Känner du min rädsla?
Varför är du här?
Om jag hamnade i knipa-
- skulle du känna mig?
Rhônedalen, Frankrike
Otroligt.
Han tar inte mitt blod.
Jag förstår inte!
Du hittade mig.