"Zdravo, Alexander. To sam ja, Stuart."
Zdravo, Stuarte.
"Pa, moram priznati, jako sam pijan i ne mogu..."
Ja sam Alexandar. Tip s naočalima, ovaj koji vozi.
Ne ovaj nerazumljivi s kasete. To je Stuart.
Stuarta sam upoznao 2000. godine i odlučio napisati njegovu biografiju.
Svi su mi rekli kako sam lud što se upuštam u to,
jer nije bio ni slavan ni poznat, ali knjiga je ispala dobro.
"Kako sam se udario u glavu..." Jedino poželim da je tu, da je može vidjeti.
Ovo što slijedi je istinita priča
Mislim da je ovo prva biografija ikad napisana o nekom beskućniku,
dd njegova rođenja do današnjeg dana.
STUART: ŽIVOT NATRAŠKE
Tamo 2000. godine zarađivao sam nešto dodatnog džeparca
prikupljajući pomoć za "Winter Comfort",
što je u biti živahno, malo prihvatiliše u Cambridgeu,
najčešće puno beskućnika.
Točnije, bilo je puno do onoga jutra kad je policija odlučila izvršiti raciju.
Uhitili su ih! -Sviju!?
Koja dobra ideja!
Ne, ne, ne. Uhitili su samo moju šeficu Ruth i njenog zamjenika, Johna.
Neki su stanari valjali drogu u prostorijama prihvatilišta,
no, pošto su Ruth i John tu rukovodili dobrotvornim radom
i njih su smatrali odgovornima.
Imaju dokaze. Snimljene.
Razbjesnila me nepravičnost takvog čina.
A zatim sam, zapravo po prvi put u svom životu,
osjetio stvaran i praktičan interes za živote beskućnika.
Odjebi, upišanko!
Želim vam predstaviti Alexandera Mastersa,
koji je i sam odan prijatelj beskućnika,
te ujedno i predsjednik kampanje.
Bili smo ubijeđeni da ih nikad neće osuditi.
Mislim, ako u zatvorima ne mogu kontrolirati drogu,
kako to mogu očekivati od Ruth i Johna?
Kako svi već znate, večeras smo se skupili zbog Ruth Weiner i Johna...
Sudac, pravde žedan, izrekao im je kaznu od...
...pet godina! I četiri godine.
Sramota! -Hvala vam.
Fašisti! -Hvala. Ali, u ovome je problem.
Što ćemo mi u vezi toga poduzeti?
Kako će ova kampanja pomoći oslobađanju Ruth i Johna?
Izvolite? -Možemo im poslati knjige. Bunyan, dobra knjiga za zatvor.
Teško. Bolje "Ružino čudo", od Genetice, ako baš morate.
...ipak živimo u 21. stoljeću... - Oprostite?
To vam ne bude upalilo.
Slati im knjige?
Neće stati u kutiju.
Oprostite? -Gdje zatočenik drži svoje stvari? Ej?
Svaki ima po jednu.
Tko je ovo? -Sve što njima treba je... -Nemam pojma.
Svi su mi isti.
Svugdje smijete imati nekakvu prostirku.
Ali vam neće stati u kutiju. Ili neka lova.
Ili kanarinac.
Jasno je da vam kavez neće stati u tu kutiju.
No, govorimo o Ruth i o Johnu.
Sve te knjižurine... možete se zajebavat' s njima.
Ali - neće vam stat' u kutiju!
Ne šalim se, trebali biste znati nešto malo o kutijama
ako mislite vodit' kampanju.
Zovem se Psycho. Ali možeš me zvati Stuart, ako želiš.
Imaš neku adresu?
Broj dva, Low Lane.
Da, pomagali su mi.
S liječnicima... s ovom odjećom, vidiš?
Bar to. Nekad i ručak s dva pudinga!
Da, prema svima su bili fini. A i osoblje.
Ne zezam se, znaš. Jer zbilja sam im zahvalan.
Prije par dana, bili su zbilja krasni... -Hej! Sačekaj!
Mogu li ti pomoći? - Pa... Da.
I tako sam vam ja po prvi put upoznao Stuarta Shortera.
Skitnicu, alkoholičara,
ovisnika o heroinu, sociopatu i uličnog potepuha,
koji je bio sklon onome što je obično nazivao "uskim srebrnim trakicama".
Noževima, ovako između nas...
Puno ti hvala što činiš ovo, Stuarte.
Sve je u redu, nema problema.
Pazi kud staješ.
Hajde, prijatelju.
Dobrodošao u moj skromni dom.
U Low Lane. Nije baš nisko, zar ne?
Tek sam jutros čuo za sastanak dok sam se grebao za doručak.
Tvoja adresa? Loša ti je ideja, to s brojem jedan, prijatelju.
Možeš imati problema što se slikaš ovdje.
Da?
Ti si.
Adresa je bila na koverti, pa...
A glasi...
Nije loša plavušina ideja za kampanju.
Ma znaš, mi na televiziji i sve to.
Čak i oni nasilni.
Ako izostavimo otmice.
Bi li želio ući? -O, da, hvala.
Fino!
Koliko ćeš šećera? - Koliko god imaš, čovječe!
Vruće.
Sve te knjige...
Jesi svaku pročitao?
Ne. -Polovicu?
Ne baš.
"Lov na ose"
Cijela knjiga o ovim maleckim stvorenjima?
A ova...
O čemu je ova?
O ljubičastoj boji.
Jebote. Kako je to uspio!?
Ta plavušina ideja...
Imaš li automobil?
Ne. -Koji više voliš?
Ford ili VW?
U par narednih tjedana, formirala se ta ideja o knjizi,
pa sam počeo malo istraživati.
Taj je dečko propatio.
Zaslužuje knjigu. - Stuartova baka-
Trebao bi napisati knjigu o meni.
Uvijek je bio tako pažljiv dečko. - Stuartova mama-
Mali bezbrižni dječačić.
Nikad mira nije imao.
Nakon tri mjeseca, počeli smo sa Stuartovom sumanutom idejom,
a to je bio prosvjed spavanja ispred Ministarstva unutarnjih poslova,
kako bi ubijedili tadašnjeg generalnog tajnika, Jacka Strowa
da pusti Ruth i Johna na slobodu.
Sigurno bolje od njegove prvotne ideje, one da ga otmemo.
Stuart nam je sredio prijevoz.
Recimo.
A na putu za London...
Pročitao sam mu par sitnica koje sam nabacio za knjigu.
"Stuart Clive Shorter bio je sretan i bezbrižan dječak.
Najbrižniji od sve moje djece, divi se njegova majka." -Sranje!
Dosadno!
Zbog čega uopće pišeš tu jebenu knjigu?
Kako bi zaradio puno, puno, puno, puno novca.
Zbilja? Misliš izvuć' nešto love iz toga?
Može, možda.
Malo je dosadna, zar ne? - Ne budi nepristojan.
Uostalom, nisam ja kriv što si počeo tako dosadno.
Mora biti uzbudljivija!
Napiši je natraške.
Ili o nekom... misterioznom ubojstvu.
Neka bude kao best-seller. Poput Toma Clancyja. To!
Zbog čega sam postao ovakav?
Što je ubilo tog dječaka u meni?
Pazi, ja nisam bio za tučnjave i takva sranja.
Mislim... ubaciš deset čarapa u perilicu...
a nađeš samo sedam! Kamo su otišle? -Stuarte.
Kažem ti, sve sam ja to skont'o.
Rastaviš perilicu na dijelove, njih opet nema! -Stuarte.
Molim? -Što je ovo? -Koje? - Ovo.
To, Alexandre, to ti je uš.
Pazi se kad dobiješ to, ne češi se po jajima.
To je od uši. I povećat će se.
Šuga ti je gora, ona ti se smjesti pod kožu,
i živi tamo. Bukvalno.
Trebalo je više od osam sati da naš konvoj prijeđe 80 kilometara
koliko ima od Cambridgea do Londona.
Stuart niti jednom nije nagazio na više od 60 na sat.
Opa! Buckinghamska palača! (Gradska vijećnica Walthamstow)
Seronje!
Kome treba Kraljica?
Ja ću to donijeti, a ti pođi tamo i...
Ne, ne, ne, ne.
Molim? -Što ti je ovo!?
Ovo staviš ispod. Vidiš?
Inače gubiš na toploti.
Osobe koje su zatočene
rade u prihvatilištu, samo pokušavaju pomoći beskućnicima.
Dobrotvorni uposlenici iz prihvatilišta zatočeni su zbog pogreške... ma odjebi.
Humanitarni radnici su u zatvoru zbog pogreške pravosuđa!
Dobro, sad me svi slušajte!
Slušajte me svi!
Smirite se, molim!
Svi se trebate premjestiti ovamo. Hvala vam.
Samo malo, samo malo. Zbog čega? Ovo je mirni prosvjed.
Točno. Jebote, zašto?
Ne smijete proći ove zapreke ako Ministarstvo ne da. -Jebeni fašizam!
Moramo postaviti ogradu i iza vas, kako ne biste kršili pravo tuđeg posjeda,
A po jednu sa svake strane, radi vaše sigurnosti. -Od koga?
Od javnosti, gospodine. Mogu vas nagaziti.
Pa jednu ispred, za slučaj da se u noći otkrotrljate na cestu pa vas pregazi auto.
Sad mi je jasno. Mislite nas staviti u kavez.
Nisam izgovorio "kavez", gospodine. To je vaša riječ.
Zatočenici zbilja dobijaju plaću?
Da...
Mislim, koliko? Kao ostali ljudi?
Jebote, pa možeš se obogatiti.
Milijunaši svakog tjedna izlaze iz zatvora.
ZATVOR "DEBELI MAČAK"
Dakle, bio si po mnogim zatvorima.
Jesam li bio, čuj... Jebeš ga...
U koliko?
Sve je počelo...
kad su me poslali u popravni dom "Sand".
Benton House... pa natrag u "Sand"...
Elstow... Norwich.
A onda sam odrastao i poslali su me u zatvor za velike dečke.
Whitemore.
E to ti ja zovem pravim zatvorom.
Tamo imaš raznih, prijatelju.
Imaš teroriste... psihopate,
one šta su prijetnja sigurnosti, ubojice, luđake...
Kojima ti pripadaš? - O, ne...
Luđacima, zapravo. Da.
Norwich.
Whitemore još jednom.
Grandon Underwoods.
Crkni, poremećena stoko!
Tridesetijedan.
Mislim da ni jedan nisam ispustio.
O, da, zapravo jesam! Bio sam i u Lesteru. Tri puta.
Waylend mi je bio zadnji.
Laka noć. Lijepo spavajte.
Hvala. I vi.
Hej, ti! Kad već imaš imaš tako puno jebenog vremena,
na raspolaganju, objasni mi ovo:
Znaš li koliko ljudi strada od odvijača u zatvorima, svake godine?
Ubojstva!
Oprosti, šefe! Ispričaj nas!
Otkud sam ja mogao znati su toliki ljudi, ma gdje bi oni,
pravi perveznjaci? Samo oni poput mene su trunuli tamo! Zbilja opaki.
Beznadni slučajevi.
Ali ti nemaš jebenog pojma, je li?
Čovjek je samo poželio laku noć. - Odjebi i ti i sve tvoje...
Daj začepi, Stuarte!
Vi jebeni drkaroši iz srednje klase koji ne možete jebat'!
Alexander?
Želiš znati kako sam postao ovakav? Dajem ti jebene odgovore!
Zbog čega bi pisao knjigu ako nemaš jebenih odgovora?
Znaš što, odjebi.
Pa si nađi jebene odgovore.
-Stuartova sestra- Na skali bijesa od jedan do deset
ja sam vjerovatno na četvorki,
a Stuart na jedanaest.
Nikad ne možete znati... - Stuartov djed-
kad će nekoj obitelji biti loše, pa bolje, pa opet loše, pa bolje,
mislim, upravo kao Stuartu.
Droge, zatvor...
Prosjačenje...
Idemo, idemo.
Hej, prijatelju!
Mrcine! -'Jutro!
Kakva je pišalina, a?
Mrcine jedne...
Reci mi da lijepo miriše.
Nakon tri mjeseca priprema!
Čija je uopće ova prokleto glupa ideja o kampiranju vikendom!?
Bilo je jasno da Jack Straw neće biti tamo.
Kladim se da je tvoja!
Odjebi!
Volim ovo. - Dobra je to pjesma.
Ipak, bar se jedna vražja ideja ostvarila tog vikenda.
Stuartova ideja da mu životna priča treba biti napisana natraške.
To je bilo prije nego što sam ono uradio.
Zabio si pivsku čašu u vrat.
Puknuo sam.
Ponekad je teško i zamisliti koliki je problem umrijeti!
Znači, išao si na savjetovanje jer si se pokušao ubiti?
Još bodovi zbog kućica u socijalnom projektu.
Pravo na vrh liste.
S tim još nije svršeno...
S čim nije svršeno?
S mržnjom.
Imam tako puno neprijatelja.
Tu gore, prijatelju.
Netko će biti povrijeđen, stari, to je ono čega se bojim.
A kad ti se takve stvari događaju?
Ja ih zovem... svojim crnim izmaglicama.
Narednog tjedna? Narednog mjeseca?
Narednih 10 sekundi?
"EMMAUS" Cambridge Namještaj, bijela tehnika
Koja divna drvenarija!
Kako je lijepo.
Ovo je bilo lako.
Za moga sina.
Imaš sina!? -Da...
U Glasgowu je, s mamom.
14 godina mu je sad, stari.
Stalno je na terenu za golf, malecki moj.
Nije loše, stari moj, ej?
Mnogo je bolje nego u Low Laneu.
Vino uvijek ima miris bolesti.
Uzmi si pivo.
Hoćeš nešto pojesti?
Zbog čega ono želiš biti pisac?
Zbilja ne znam.
To ti je poput bolesti, svi u obitelji su mi takvi.
Neću sad ja drugačije, je li tako?
Razumijem te, stari.
Moj otac je lopov.
A mama je konobarica.
Što obilježavaš narančastim markerom u dnevniku?
Obiteljske stvari.
A žutim? -Društvene.
Znaš što...
Ta knjiga...
Koju pišeš o meni.
Je li samo zato da ti proslavi ime?
I tvoje.
Imam i ja...
jednu ideju...
Isto za posao. -Da?
Stranom poslovnom čovjeku
koji nema vremena dangubiti...
Što tome čovjeku treba?
Ured!
U prikolici!
Nisi baš to imao na umu?
Iskrcaš se s aviona i
odeš pravo u moju prikolicu.
Tamo već bude sve.
Zgodna ženska, mora znati stenografiju,
Faks, internet...
Žice kroz cijelu gajbu! Savršeno!
Crveni preljev ili smeđi?
Da, molim. Mislim, crveni.
Što, koji... A, da. A gore, na katu?
Tip će mi napraviti krevet.
Onaj što se spakira u zid.
Kakav ima James Bond.
Mora imati... federe.
I spojnice u podu.
U suprotnom, bilo bi boing boing whoosh!
Boing boing whoosh?
Da, prijatelju.
Ženska neće biti presretna ako joj se faca
zalijepi u zid, a?
Žao mi je.
To je dobro. To tu.
Možeš je koristiti, strašno nešto.
Vidiš to svuda oko kreveta?
Tu bi inače bila ogromna mrlja
jer sam se predozirao prošlog tjedna,
prolio limenke piva i još povraćao.
A ovo ju je očistilo zbilja, zbilja odlično, kad ti kažem.
Ali moraš ostaviti da djeluje
otprilike nekih...
tjedan dana.
I onda možeš usisati.
Evo izvoli, stari.
Oprezno, jako je vruće.
Zanima me, zbog čega si bio u zatvoru?
Zadnji put?
Ma neke gluposti.
Moj prijatelj Smithie,
on ti je svjetski šampion u puhanju balona od žvaka.
Ne zezam te.
On ti je u Guinessovoj knjizi rekorda.
Bili smo poput braće ostavljene na milost i nemilost životu.
Poštivanje, povjerenje i čast.
Idemo, idemo, idemo!
Jebiga! Uzeo si one s mentolom?
S mentolom? Daj odjebi!
Jebote, ubit će me! Tražila je s mentolom!
Daj joj vodku.
Nije tražila vodku! Hoće cigarete s mentolom!
Idemo, idemo, idemo!
Pa, ne mogu vjerovati! Ni ovi nemaju s mentolom!
Sama zelena pakiranja! Imam deset kutija zelenih cigareta!
Požuri.
25 funti i 60?
Žene! Misle da te mogu vozati kako im puhne, a?
A onda, jednoga dana,
Smithie je dobio dojavu.
Dvadeset tisuća funti? - Zaštekano dolje ispod pulta.
A drota nigdje na trideset kilometara uokolo.
Jebeno neodgovorno.
Nije privatno vlasništvo.
Idemo, idemo, idemo!
Može se reći da je bilo zabavno
jer samo što su nas sklepali, Smithiejeva djevojka se uselila
kod tipa koji nam je dojavio za posao.
"Kralj puhanja balona iza rešetki"
Pet godina.
Prilično stroga presuda.
Jesi bio naoružan? -Ma ne.
Samo pajserom.
Alexander!
Hoćeš ostati na čaju?
Pravim omiljeno jelo!
Osuđenički curry.
Pravili smo ga u zatvoru.
Gljive!
A kako si uopće zaglavio prvi put?
Prvi put, što?
Kad su ti sudili kao odraslom?
Ne mogu...
Zbilja ne mogu o tome razgovarati, prijatelju.
Ali, mislim...
Pljačkati praznu poštu je...
Provaljivati...
Pljačkaš od ljudi...
Da, ali ono što sam htio reći je...
Nije to bio samo jedan prekršaj, zar ne?
Jasno da nije.
Pa... to je ozbiljno, nije li?
Nije to bio mačji kašalj.
Nisam ni rekao da jeste.
I nije.
Pričamo o prvom danu, da?
Prvi dan, poslijepodne.
Ne neko drugo vrijeme, znaš?
Umoči kruh u to.
Tako je ukusnije.
Dakle... razbiješ prozor,
slomiš bravu volana obrtanjem na suprotnu stranu. -Da.
To ako ima previše svijeta na ulici za ciglu.
Palicom?
Makneš onaj metalni dio, tamo iza papučica, nekih pedeset centimetara,
skloniš filter na drugu stranu i otvoreno je.
Ja sam u pošti! Čizmom tko ne sluša!
Nema svrhe petljati se s poštama.
Zašto ne? - Pa ti uopće ne obraćaš pažnju!
Nema smisla petljati s poštama!
Tamo nikad nema novca.
S njima sam završio.
Evo...
Ne, ne, ne!
Uzet ću taksi, stat ću tu na ivičnjak.
Ne, zbilja... ovo mi je lova za pivo.
Učinit ćeš uslugu društvu.
I kupi si jebeni auto.
Dobro, pa ti si taj koji ima jebenu dozvolu!
Skoro sam zaboravio!
Nešto sam ti donio.
Što? -Za crne izmaglice.
Možeš govoriti i snimati kad ti slijedeći put dođu.
Bit ćeš dobro?
Zovi ako ti zatreba bilo kakva pomoć.
U dva ujutro, u četiri... kad god želiš.
Da, mogao si donijeti i jebenu kameru.
Hej!
Dobar si ti, Alexander...
Znala sam često govoriti Stuartu...
Ponekad bih te samo htjela odvesti...
svega te izokrenuti,
istresti sve ružno iz tvoje glave
i sastaviti te onakvim, kakav si bio.
Promijenilo ih je...
Nisu to mogli razumjeti.
Želim se zahvaliti na vašem današnjem dolasku,
gdje ću vam govoriti o kampanji i peticiji.
Stuart i ja smo održali devet ili deset zajedničkih govora o kampanji toga proljeća.
u Birminghamu, Londonu, Oxfordu i naravno, naseljima oko Cambridgea.
Clive Shorter! - Ja bih započeo priču
a zatim bi ustao Stuart
i izbacio slušatelje iz sjedišta pričom o svome životu.
Tipičan pokušaj samoubojstva
samo je nepodnošljiv osjećaj
mržnje, izgubljenosti...
"Ja sam noćna mora kojom plašite svoju djecu", znao je reći,
"osoba kakvu su ovo dvoje pokušavali maknuti s ulica.
Treba dodijeliti medalje takvima kao Ruth i John, a ne slati ih u zatvor."
Samo sam se okrenuo,
i istresao sve što sam imao u desnom džepu.
Stuart je činio dvije stvari za kampanju.
Presavijao je pisma...
i otvarao svoju dušu.
Idem ja.
Točno. Što mi želimo je... - Pa to je njegovo ime!
Ako je on riješio zagonetku, jesi li ti prokužio njega?
On je jednostavno...
On je jako, jako zanimljiv.
I razgovara sa mnom o svijetu o kojem nisam imao pojma.
Ja...
Jednostavno mi je drag.
To je izvrsno.
Pa, on zna točan datum kad je postao sociopata!
Između 4 i 5 poslijepodne, točno određenog dana.
Kao da unaprijed znaš kakav će učinak imati napitak dr. Jekylla.
To nešto, ta Stuartova "izmaglica", desila se te noći.
Očito je počelo kakvom noćnom tučom.
Čuo sam o tome tek sljedećeg dana kad me nazvala njegova mama.
Bar nema krvi.
Obično bude krvi...
Čistačice bi poludjele...
Bar zbog krvi...
Ova kampanja mu je jako puno pomogla, znaš.
Drži ga čistim.
Nije bio ovako sretan još otkako je bio dečkić.
-Samo za Alexandra-
"Zdravo, Alexander. Ja sam, Stuart.
Pa, moram priznati, dosta sam pijan i ne mogu ništa..."
Stuart je pozvan u gradsku sudnicu u Cambridgeu.
Pošao sam s njim kao moralna potpora.
Ne znam kako stvari tu stoje, koliko se čeka?
Bila je velika gužva zadnji put ali tad je bilo jako ozbiljno.
Iz tvojih usta u Božje uši.
Oprostite, past ćete. -Odjebi!
Nema problema, samo sam rekao...
Ponekad jako dugo traje da dobiješ jebeno...
Hej, slušaj ovo.
"Ne znam tko si, zato odjebi!
I nisam kod kuće i ne želim pričati s tobom!"
Nisam mislio da će ti se to dopasti!
Uvijek sam mislio da si išao u nekakvu poslovnu školu.
Nisam više siguran, prijatelju...
Trebam porazgovarati s njim malo o manirima! -Četrnaest mu je godina.
Zbilja me šokiralo, ako ćemo iskreno.
G. Shorter?
U skladu s izvješćem, policajci su namirisali
zapaljeno ulje kad su stigli na mjesto događaja.
Pileće kožice.
Bila je obljetnica smrti moga brata.
Htio sam vatrom istjerati vraga iz sebe.
Građanski sud je odlučio da ne može obraditi složenost Stuartovog slučaja
pa su ga proslijedili Kraljevskom sudu.
Sramota.
Četrnaest policajaca a ti se opet izvučeš.
Ubij me ako znam zbog čega mrziš sustav.
I moja mama kaže kako joj ništa nije jasno.
Na što je odvjetnik mislio kad je rekao "pokušaj" ubojstva?
Valjda kako sam probao susjedu odrezati glavu nožem.
Nisi, ili jesi? -Jesam.
A da se nije maknuo, sredio bih ga, da...
Nazvao si susjeda boing boing wooosh pederom?
I onda je on prolupao?
Ne, nisam ga nazvao pederom.
Ništa slično nisi uradio? - Ma ne. -A što jesi uradio?
Pa samo sam pitao njegovog prijatelja je li peder.
To nije šala, Alexander! - Ma, mislio sam...
Kako stvari stoje, mogu dobiti doživotnu!
Negdje sam zaturio ključeve.
Dakle, nisi nazvao susjeda vrhunskim boing boing whoos pederom?
Što je njegov kompa rekao kad si mu re...
Što je njegov kompa rekao kad si ga pitao je li peder?
Rekao je da pati od prerane ejakulacije.
Pomislio sam kako je to zanimljivo.
jer... i ja imam isti takav problem.
Slijedećeg tjedna ću obići neke prijatelje u Norfolku.
Možeš poći sa mnom.
Ne mogu.
Bio si na sudu.
Neće mi suditi u Cambridgeu.
Ja znam mnogo o perilicama, znaš.
Sad, taj tip na TV-u...
On ti sastavi razvaljenu perilicu...
I onda to uvalja u cement.
I onda to nazovu skulpturom.
Hej, netko to onda kupi!
Malo je to smiješno.
Ali, tu su već isplative poslovne prilike.
Kad pokupuju...
sve te dijelove...
i kad im već bude dosta perilica,
mogu preći na hladnjake.
Znaš, takvo nešto me zbilja živcira, Alexander.
Uvijek imam te super ideje
kako mogu zaraditi novac.
A ljudi mi stalno govore kako su bezveze.
Nitko te neće ohrabriti...
Nikakvog ohrabrenja, uopće!
Pridrži malo volan, hoćeš?
Hoćeš?
Da. Hvala. - Ostavi mi malo.
Hoću.
Mislim da će me oboriti gripa.
Hej, slušaj ovo!
"Ispričavamo se, trenutno smo nedostupni.
Budite ljubazni i ostavite ime i poruku."
A... zbog čega ne bi našao neki uobičajen posao?
Od devet do pet? - Na takav sam mislio.
Ustajati svako jutro i vraćati se doma uvečer? -Upravo to.
Puno radno vrijeme.
Jesi ti ikad imao takav posao? -Ne.
Radio sam neki poslić za prijatelja moga brata.
I?
Momak me udario.
Nije ti palo na pamet pokunjiti se i nastaviti s poslom, pretpostavljam.
Htio se spetljati s mojom sestrom!
Ali, kasnije, znaš...
Ma ne znam.
Jesi li nešto uradio ili...
Ništa, kratko nakon toga...
moj brat Gavvy se ubio.
Ne moraš pričati o tome, Stuarte.
Ispričat ćeš mi nekom drugom prigodom.
Da.
Hvala.
Kad je policija pronašla Gavvyja, rekli su da je jako patio.
Tablete koje je gutao izjele su mu bubrege i jetru prije no što je umro.
To je bila bolna smrt, čista agonija.
A meni je drago.
Drago mi je da moj brat patio.
-Gljive rezbarene motornom pilom-
Jebote!
Što su uradile pa su to zaslužile?
Jebeno fin posao vodiš, prijatelju!
Naručuju li ljudi puno?
Da, mnogo.
Ja sam James, drago mi je.
Tom mi je pričao o vama.
Ruben, da?
Imate tako krasnu kuću.
Zdravo, dušo! -Zdravo, zdravo.
Dobrodošao.
Hvala!
Sad, Alexander vam je rekao da sam alkoholičar, je li?
Također čekam presudu i lopov sam ali neću vam praviti probleme.
Smijem li malo pogledati imanje, molim vas?
Je li to kruška?
Da.
I jabuka, zar ne?
Čuveni glumci su ovdje dolazili igrati tenis. Lawrence Olivier...
Lawrence Olivier, ma zbilja? Bio je ovdje?
Pa vi tu možete golf teren napraviti!
Kad bi ovo tu sredili, bilo bi zbilja lijepo...
Lapsang Sou Pong? Jako fino.
Jako je ukusan.
Jebote, nevjerojatno!
Da, jebeno je...
Koji su vam ti?
Lažne sise.
Ja... ja sam radije...
za malo prirodne ravnoteže.
Mislim, ako se moraju objesit' objesit' će se svakako.
Ne razumijem, Alexanader.
Zašto si tako zainteresiran za beskućnike?
Nisam. Prihvatio sam posao jer se pristojno plaća.
Devet funti na sat.
A radi se u smjenama.
Koliko dugo treba pirjati ovaj luk?
Dok ne budeš zadovoljan.
Možda bih mogao malo pisati ujutro.
Da, ali zašto?
Stuarte, da me ti zanimaš kao beskućnik,
ponašao bih se profesionalnije.
Pa? -Pa, drag si mi kao prijatelj, što je u tome loše?
Slažeš se?
Malo je to uvrnuto, ako se mene pita.
Moram se složiti s tobom...
Postoji nešto...
zbog čega to ne bi želio.
Ma, zašto?
Duhovit si, inteligentan, odlično društvo, što još hoćeš?
Jebeno ljubavno pismo? Začepi i pij to jebeno pivo!
Čudesno.
Kako se ono zove?
Osuđenički curry.
Stuarte, danas je utorak.
Vrijeme je za priču.
Ne, ne sad.
Hajde! Obećanje je obećanje!
Daj, pa svima si već ispričao.
Popusti, Alexander.
Ne želite znati. - Stuartova prva zatvorska presuda.
O tome priča samo utorkom jer
srijedom poslijepodne dobija novčanu pomoć,
što znači, ako ga priča uznemiri, još uvijek mu ostaje
dovoljno vremena da se sabere. Jesam u pravu?
Ma nije to ništa.
Bio sam...
Bio sam u pubu jedne večeri.
Mom malom je bio rođendan.
A ja sam slavio u pubu.
To je bilo prije više od deset godina.
I onda taj tip kaže...
Ma, ovo je gadno.
Hajde.
Alexander... molim te.
Vidi, utorak je dan za priču.
I tako ja dolazim doma.
Maroon kaže da si jebeno dobra.
Pijan si.
Daj se makni od mene!
Dovraga!
Jebote! Radit ćeš kako ti ja kažem, jebena kučko!
Probudila si jebenog klinca!
Mislim da sam tad zbilja shvatio
da sam propisno zabrljao stvar.
Odlazim!
Jebote, ne ideš nigdje!
Zajebavaš se sa mnom, a?
Malo se sramim zbog toga, ako ćemo iskreno.
Odjebite!
Hajde, odjebite!
U redu je. Odjebite!
Malo smo se primirili.
Zatim smo odlučili izaći vani i predati se.
Izlazimo sad. Pustite nas, izlazimo.
Žao mi je.
Idemo, hvataj ga!
Zašto jednostavno ne upucate mricnu?
To je jednostavno ludilo.
To nije Stuart.
Idemo, idemo!
Krasan izlet, Alexander, hvala ti puno.
Odista sam uživao!
I zbilja sam iznenađen, Alexander, ako ćemo iskreno...
Mislio sam da su ljudi srednje klase prilično ukočeni, znaš što mislim?
A oni su sasvim... obični, zar ne?
Zbilja sam se šokirao.
Ako ćemo iskreno...
Tijekom sljedećih par mjeseci, Stuartovo suđenje zbog pokušaja ubojstva
njegovog boing boing whoosh susjeda pedera
odloženo je jednom...
dvaput...
tri puta...
pa i četvrti put.
Trebala mu je gotovina pa sam mu dao 250 funti za auto.
a... papirologija još nije gotova.
U međuvremenu, kampanja je jačala,
uz peticije, prosvjede, čak i pokoju dobrotvornu gažu.
Naravno, Stuart je imao tu pametnu ideju da posjetimo lokalnog člana Parlamenta.
Sranje.
Oprosti, samo sam malo nervozan.
G. Shorter nije glasač Anninog okruga.
Ja sam u njenom glasačkom tijelu! A Stuarta vodim kao svog gosta!
Alexander! -Za to ćete morati zakazati novi sastanak.
Kvragu, je l' to ima nešto pametnije za raditi!?
Savjetnica ne zna ni pola o prednosti prihvatilišta za beskućnike.
Bojim se da...
Zimi...
jebem ti, pruža vam...
Oprostite.
Pruža vam toplinu.
No, ove godine, imat ćemo po jednu smrt više mjesečno. Opet.
Zbog čega?
Zbog kučića.
Nisam sigurna jesam li shvatila.
Na ulicama.
Pa, kučići!
Jer, vidite, beskućnici vole svoje pse, znate?
Ali prihvatilišta nemaju dovoljno mjesta i za ljubimce.
Dakle...
Ako dobijemo dva legla kučića,
više bi beskućnika imalo pse, je li tako?
I zbog toga bi morali spavati vani!
I... dakle... u tu svrhu...
i nadalje...
više smrti.
Vidite...
Na ulici...
sitnice ubijaju ljude.
Onaj sudac Howard mrzi kampanju iz dna duše!
Poniženje!
Sedam mjeseci nakon što im je izrečena zatvorska kazna, Ruth i John
pušteni su na slobodu
poslije snažne kampanje članova Parlamenta i drugih humanitarnih društava
koja su uložila žalbu na duljine presuda od četiri i pet godina.
Evo prvi put vidimo Ruth i Johna,
otkako su jutros napustili prostorije suda.
Nakon sedam mjeseci u zatvoru,
takozvana "Dvojka iz Cambridgea" uvjetno je oslobođena
i u poziciji je žaliti se na prvobitnu kaznu sa slobode.
Stuarte, Alexander je.
Prestani s nezakonitim radnjama i odmah dolazi ovamo!
Ma, to je moja mišićna distrofija.
Humeroskapularna... nešto.
Mićišna distrofija.
Skroz neki čudan izraz, nikad ga neću naučiti!
Ono što ne znaš ne može ti naškoditi, ej?
Tu sam samo zato da vidim sestrice
jer želim da me maze
i da malo popljuj... -Stuarte!
Da...
Ma pomislio sam, zbog mišićne distrofije...
Pa i kita je mišić, zar nije?
Počelo je od srca.
Dvaput su probali...
staviti prijemosnicu u moje sise.
ali vena samo pukne od svog onog smeća koje sam trošio.
Koja šala, a?
Ne mogu povjerovati da ti nije rekao!
Svakome govori... o svemu.
Pa, sad, nije to točno.
Ali, mama, tako je!
On ne prestaje brbljati o tome, zar ne?
Već dvadeset godina! Neprestano!
Otkako je prvi put završio na ulici.
Dvadeset godina?
Mislio sam da je Gavvy... to jest, njegovo samubojstvo, od njega učinilo beskućnika.
Ne budi glup.
Stuart je svako malo na ulici, još od dvanaeste godine.
Odjednom je prolupao.
Imao je dvanaest godina kad je sve to počelo.
Gavvy je otrčo po mamu.
Mama, Stuart!
Vodite me u dom! Čujete li?
Ako me odmah ne odvedete, pobit ću vas!
Vodite me u dom!
Rekao sam, vodite me u dom!
Upadaj. Pazi glavu.
Te su ga noći odveli u dom za nezbrinutu djecu.
Nismo ga tri tjedna vidjeli.
Evo vam još jednoga, g. Laverack.
Jako ste omiljeni.
Ovaj je sam tražio da ga dovedemo.
Jadni dečkić.
Jadni dečkić...
-Ravnatelj dječjeg doma, seksualni manijak, osuđen na 18 godina.-
-Užasni zločini- - Samo vrh ledenjaka-
Iz vrele tave ravno u vatru.
Nismo mi bili vrela tava! - Ma znaš na što mislim!
On to jednostavno nije mogao razumjeti.
Ljudi su govorkali kako ga se odrekla.
Kako možeš dići ruke od vlastitog djeteta?
Moje meso i krv, kako se kaže. On mi je sin.
Da sam barem mogla učiniti više...
I dok sam radio na knjizi po svršetku kampanje,
pisao, dopisivao i prepravljao, tad sam shvatio
da nikad neću moći opravdati ili objasniti Stuarta.
Što god mu je ubilo nevinost
prestalo je biti dovoljno da bi se iskazalo riječima.
Sve što mogu je nadati se da će ga knjiga prikazati.
Halo? -U sisi mi je!
Ja sam u bolnici Papword. Dođi me posjetiti.
Kad kreneš ovamo, možeš li skoknuti do moga djeda i bake?
Imaju neki poklon za mene.
Godinama nismo vidjeli Stuarta.
Ima već dosta godina.
Pa, ne ide mu baš najbolje u zadnje vrijeme.
Njegova majka mora autobusom. Nije to baš zgodno.
Stuart?
Ne.
Rory.
Njegov sin.
Stuart? -Ne.
Rex.
Njegov otac.
Loš čovjek, njegov pravi otac.
Cigani.
Gavvy, Stuartov brat.
Jednog dana, kad je Rex našu Judith baš strašno istukao,
Gavvy ga je zveknuo metlom po glavi.
Imao je tek pet godina.
Rex se poslije toda iselio.
Znam zbog čega se Stuart promijenio.
Gavvy je došao ovamo upravo da mi to kaže.
Obećala sam da nikad neću otkriti.
Nakon tri dana, počinio je samoubojstvo.
Ovo, da proslavi kad mu bude bolje.
Nisam se mogao odlučiti između crnog i crvenog.
Moraš opet doći i posjetiti nas.
Nećemo još dugo čekati!
Čovjek ne može vječno čekati.
Ti si jebena zvijezda!
Skoro sam umro!
Kako su Ruth i John?
Nisu dobro.
Ne mogu raditi.
John veli da plače u snu.
A Ruth?
Dobila je rak.
Mrcine...
Je li sad vidiš zbog čega sam protiv sustava?
Sustav? Pa sustav će je održati na životu.
Sustav ti je ugradio prijemosnicu vrijednu 5000 funti, besplatno!
Oprostite, dečki, znate li gdje je zahod?
Da, naravno, vidio sam znak. Idi do kraja, pa skreni lijevo.
Hvala.
Jebemti!
Treba mi cigareta.
Da... cijeli grad voli ovo mjesto.
Svi bogalji.
Proveo sam šest godina u školi poput ove.
I onda završim ovako!
Je li njega bila kao i ovdje? -Ne.
Stroga je bila ta škola.
Tamo su me poslali zbog mišićne distrofije,
jer mi nisu dozvolili pohađati običnu školu.
Bilo je to sedamdesetih.
Smiješno je to što je sa mnom tad sve bilo u redu.
Bio sam malo nekoordiniran, ali to se jedva dalo primjetiti.
Kako su oni to objasnili, kad ću već umrijeti k'o kreten,
bolje se naviknuti na to,
prije nego postanem previše debilan da bi razumio, valjda.
Kreteni! Kreteni!
Gdje ti je sad brat!?
Upomoć! -Drž' ga!
Ubit ćemo te!
Jesu li te mlatili?
Iz dana u dan, stari.
To im je bila zanimacija poslije nastave.
Onda bi me Gavvy tješio.
Molim te, nemoj sad.
Molim te.
Samo mjesec dana po otpustu iz Papwortha,
Stuartova parnica zbog pokušaja da susjedu odsiječe glavu
konačno je počela.
Ustravio se što mu je dodijeljen isti sudac koji je osudio Ruth i Johna.
Jebemti!
Svi ustanite.
Kako su stvari stajale, Stuartu je odista prijetio doživotni zatvor.
Sud zasjeda.
Ovaj se slučaj tiče se Stuarta Clivea Shortera.
Zastrašivanje,
neprikladno ponašanje, opiranje uhićenju.
Incident u stanu optuženog.
Ne, pa upravo je rekao kako je cijeli predmet potpuno besmislen!
Svo to dodavanje optužbi, odvođenje, pokušaj ubojstva...
Ne razumijem, mislim... Što mogu reći?
Sretna budala je oslobođena zbog niza tehničkih prijevida.
Ma, daj! Znaš što sudac Howard misli o alkoholu!
Sranje! Stuarte, tako mi je žao! Jesi dobro?
Slobodan je.
Jebote, sasvim je slobodan!
Na noge lagane!
Sunce je izašlo, prijatelju!
Sunce je već izašlo...
Uspjeli su me natjerati na odijelo zbog sestrinog vjenčanja.
Hoćeš li me odvesti?
Jesi preslušao kasetu?
Imao sam devet godina, Alexander.
Kad je počelo.
Devet.
To su tri godine zlostavljanja...
Moj vlastiti brat.
A onda i njegov prijatelj. Zajedno.
Te noći...
Nisam više... nisam više mogao izdržati.
Nema što mi nisu radili.
Više ništa im nije ni preostalo.
Imaš li još ovih?
Da, na zadnjem sjedištu.
Razlog što mu mama još uvijek popušta
je njen osjećaj krivnje za sve što mu je Gavvy uradio.
Ali radio je isto i meni.
Ja sam ista kao i Stuart.
U jednom trenutku sam šećer i med, a u sljedećem, zvečarka.
Kako sam postao ovakav?
Što je ubilo dječaka u meni?
Policija je pronašla Gavvyja. Rekli su da je jako patio.
Kako je taj dečko propatio...
Sretnik jedan...
G. Laverack...
Jadni dečkić... jadni dečkić.
Otkazali su mu i bubrezi i jetra prije no što je umro.
Ovo je Gavvy.
A ovo smo Gavvy i ja.
Dakle, on je taj koji je ubio dječaka u tebi...
Zbog čega si se promijenio...
Ne...
Pa, što je onda?
Toliko je ljudi proživjelo ista ...
iskustva u djetinjstvu poput mene,
ali su se naučili nositi s tim.
Na život u zagradama...
Imaju normalan život, a baš pametujem o tome...
Kad bi mogao promijeniti jednu stvar u životu, što bi to bilo?
Kako možeš promijeniti jednu stvar?
Pa to je bar lako, krivnja, zar ne?
Mišićna distrofija?
Besmislice?
Gavvy?
Iskreno, bilo bi jednostavnije promijeniti mene.
Samo jednu stvar.
Onaj dan kad sam otkrio nasilje...
Moj poočim...
Rekao mi je, ako ne odem vani i ne zauzmem se za sebe,
on zasigurno neće.
Jebeno fantastično.
Jedan slabić upravo je osnažio.
Tog dana kad sam otkrio nasilje,
osjećao sam se pedest puta jačim.
Nakon što te maltretiraju, izazivaju,
zovu te kretenom...
onda dode to nasilje, strah od nasilja,
i to ludilo kojeg se ljudi plaše.
Znao sam se namjerno dovoditi u stanje bijesa
da bih nakon šest mjeseci shvatio kako ne mogu prestati.
Uopće više nisam glumio to ludilo.
Znaš što, Alexander?
Ponekad...
mislim da sam dijete Vraga.
Vraga sam pustio unutra.
A sad ga ne mogu istjerati.
Pokušavao sam.
Pokušao sam ga spaliti, isjeći...
Ali on uvijek kaže: Ne, ne!
Zašto bi izašao?
Ne želi biti beskućnik.
Znaš da je još jedno pitanje ostalo?
A koje to, prijatelju? -Pogodi.
Knjigu pišemo unatrag.
Koja je posljednja informacija koja nam treba?
Koji ti je datum rođenja?
Da, tako je. Pa...
Ja sam... Stuart Clive Shorter,
rođen sam devetnaestog devetog,
1968.
Dakle, imaš... imaš trideset i tri godine.
Imam 33. Sve sam stariji.
I imao sam jako
kontroverzan
i neugodan život.
O, da.
Što veliš na kuma, a?
Policija je identificirala muškarca koji je nešto ranije jutros poginuo
nakon što ga je u Cambridgeu udario vlak.
Radi se o Stuartu Shorteru, 33-godišnjaku iz Waterbeacha.
Obaviješten je mrtvozornik, a istraga o događaju slijedi.
Judith? Alexander je.
Je li to bilo samoubojstvo?
Ne znam. Nije ostavio poruku.
No, opet, samoubojice to ne rade često.
Jedina stvar koju odista znam je da je stao ispred vlaka Cambridge - Dickens.
Kako je Stuartov ovozemaljski život došao svom kraju,
predajemo njegovo tijeli Zemlji.
Zemlja, zemlji,
pepeo, pepelu,
prah prahu.
U toj vjeri i vjeri
u uskrsnuće i život vječni,
i našega Gospodina, Isusa Krista,
Amen.
"Zdravo, Alexander. Ja sam, Stuart."
Zdravo, Stuarte.
"Pa, moram priznati, dosta sam pijan i ne mogu ništa...
Ne mogu ne misliti na svoga brata,
na njegovog prijatelja.
Nisu mi vjerovali.
Zatim u prihvatilištu za djecu,
to zlostavljanje...
Biti sposoban činiti stvari za koje nitko ne bi pomislio mogućim
tražiti od dječaka koji ima jedanaest godina...
Udarali su me po glavi,
pa opet udarali,
udarali...
Što više govoriš, sve ti manje vjeruju.
I nitko nije slušao ono što sam ja imao za reći.
Popit ću još jedno piće da me smiri dok sjedim tu
i vodim ove mahnite razgovore sam sa sobom.
Govorim ti o samoozljeđivanju,
o tome kako ubijam sam sebe,
dok pokušavam utvrditi tko je za to odgovoran.
Sve što želim je leći i umrijeti.
Osjećam se tako prljavo.
Jebene stare rane...
Mrzio sam i napadao svakoga tko mi se previše približio...
Samo bih htio
jedan jedini put
naći neki izlaz iz ovoga ludila."
Knjiga je napokon objavljena travnja 2005. godine.
Mislim da bi se Stuartu dopala.
U sjećanje na Clivea Shortera (1968- 2002)
Prilagodba i dorada: MaxPoe, 2012