Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Sincronizarea: Bgf
Ar face bine să nu mă provoace,
ori îi voi plesni peste bot.
Păi, cred că dacă...
Cel de la Fisc care se ia
de Billy Graham este Rosenberg.
Trebuie să dispară.
Nu-mi pasă care e povestea.
A apărut la televizor.
Eu nu. Deja i-am dat ordine lui Connally,
îi atacăm pe cei din familia Chandler,
pe toți, individual, colectiv,
investigarea lor fiscală începe săptămâna asta.
Pentru fiecare dintre nenorociții ăia.
Asta e o chestie cu care îl putem încolți pe Teddy sau...
Da.
Sau întreg clanul Kennedy.
Voi lăsa asta în seama lui Colson.
Și vom dori să îl susținem.
Este o zi controversată în politică.
Un bărbat arestat în timp ce încerca să pună microfoane în birourile
Comitetului Național al Partidului Democrat din Washington
se dovedește a fi un angajat
al comitetului de campanie al președintelui Richard Nixon.
Este una dintre cele cinci persoane surprinse și arestate ieri
în sediul Comitetului Național al Partidului Democrat
din Washington.
Și ghiciți ce funcție mai are.
Este un consultant al președintelui Richard Nixon
din comitetul său de campanie electorală.
Procesul a început astăzi la tribunalul federal
pentru cei cinci spărgători care au fost surprinși
în sediul Partidului Național Democrat.
Așteptați camera.
John Dean, fostul consilier de la Casa Albă, a depus astăzi mărturie
că președintele Nixon știa despre afacerea Watergate.
La un moment dat în conversație,
îmi amintesc că președintele mi-a spus
să păstrez o listă a celor care ne-ar putea pune probleme
pentru că le vom face viața dificilă după alegeri.
Dean a citit o declarație de 245 de pagini
caracterizând un președinte care era cu ușurință scandalizat
de protestatarii împotriva războiului și de adversarii politici,
subliniind o serie de măsuri de apărare,
incluzând înregistrarea convorbirilor ziariștilor,
planul lui Charles Colson de a amplasa o bombă
și de a sparge Brookings Institution,
spionarea senatorului Kennedy și a altor democrați.
Abuzul de putere este însăși esența tiraniei.
Și gândiți-vă, dacă doriți,
la înspăimântătoarele consecințe
ale acestor lucruri asupra unei societăți libere.
Președintele a acceptat astăzi demisia
a trei dintre cei mai apropiați colaboratori.
H. R. Haldeman, șef de Cabinet.
Și-a dat demisia și John Ehrlichman.
Ehrlichman era un consilier politic de bază.
Bună dimineața. Curtea Supremă
a dat verdictul în controversa înregistrărilor,
și avem legătura cu Carl Stern care cunoaște verdictul.
Este o decizie unanimă, Doug, opt voturi la zero.
Justice Rehnquist nu a participat la luarea deciziei
cerându-i Președintelui Statelor Unite să predea înregistrările.
Este un verdict unanim, opt voturi la zero.
Un oficial al casei Albe a declarat pentru NBC News astăzi
că punerea sub acuzație a președintelui
de către întreaga Casă a Reprezentanților este acum un lucru virtualmente sigur.
Acestea sunt, fără umbră de îndoială,
ultimele ore la conducere
ale celui de-al 37-lea Președinte al Statelor Unite.
Este cu adevărat o zi istorică,
singura dată când un președinte și-a depus demisia
în cei aproape 200 de ani de istorie americană.
Acolo este Casa Albă și înăuntrul ei,
în doar câteva minute,
președintele Nixon își va face apariția în public,
poate pentru ultima oară în calitate de Președinte al Statelor Unite.
Cincisprezece secunde, dle președinte.
Bine, cinci, patru, trei...
Bună seara. Aceasta este a 37-a oară
când vă vorbesc din acest birou,
unde s-au luat atâtea decizii
care au modelat istoria țării noastre.
Îmi amintesc exact locul unde eram.
Tata m-a sunat. Telefonul a sunat și tata a spus:
"Dă drumul chiar acum la televizor. Richard Nixon se prăbușește.
Eram acasă cu niște prieteni și ne uitam la televizor.
Am rămas treji și, ca toți ceilalți, am stat cu ochii lipiți
de audierile Comitetului Judiciar în fiecare noapte.
Și apoi a trebuit să se ajungă la asta.
Prin urmare, îmi depun demisia din funcția de președinte
cu aplicare de mâine, de la prânz.
Dar în locul satisfacției pe care îmi închipuiam că o voi simți,
am devenit tot mai furios,
pentru că nu și-a recunoscut vina.
Nu și-a cerut iertare.
Pe atunci nu aveam cum ghici
că într-o zi voi face parte din echipa
care va încerca să smulgă acele scuze.
Să-mi părăsesc funcția înainte de finalizarea mandatului
este potrivnic oricărui instinct din trupul meu.
Niciodată nu am fost omul care să renunțe.
Și că acea echipă va fi condusă
de cel mai surprinzător cavaler alb,
un om fără nicio convingere politică,
un om care, din câte știu, nu a votat vreodată în viața sa.
Dar era un om care avea un mare avantaj în fața noastră.
Înțelegea televiziunea.
FROST OVER AUSTRALIA
Și acum, gazda emisiunii "Frost Over Australia",
Dl David Frost !
Mulțumesc, mulțumesc.
Bună. Bună seara.
Când ochii întregii lumi sunt ațintiți pe Casa Albă,
aici, în Australia, hoții au pătruns
într-o fabrică de procesare a cărnii din Brisbane
și au furat o tonă de cârnați de porc.
Poliția din Queensland caută hoții aflați într-o mașină lungă și subțire.
Primul meu invitat din această seară...
Noi, cei din tabăra lui Nixon,
nu știam prea multe despre David Frost,
în afară de faptul că era un prezentator de emisiuni britanic
cu o oarecare reputație de ușuratic.
Avusese o emisiune în SUA care câștigase câteva premii
dar care fusese abandonată de către rețeaua de televiziune.
A ajuns cu emisiunea sa în Australia,
unde, cred eu, se afla când a demisionat președintele.
Invitatul de săptămâna viitoare va fi Evonne Goolagong.
Ne revedem atunci. Fiți binecuvântați.
- Super emisiunea, David. - Mulțumesc, Noah.
Vino să vezi asta.
Nixon părăsește Casa Albă.
E o zi întunecată pentru Richard Nixon,
care a mai atras și altădată mulțimile
în parcul Ellipse de la Casa Albă.
- Ce, e în direct ? - Da.
Dar acelea erau triumfuri. Acesta nu este.
Cât e ceasul în Washington ?
09:00.
De ce nu a așteptat ?
E ora 06:00 dimineața pe coasta de vest.
Jumătate din publicul său încă doarme.
Bine, băieți...
Sunt martori ai celei mai triste zile din viața lui Richard Nixon,
ultimele sale clipe ca Președinte al Statelor Unite,
un moment unic în istoria acestei țări.
Richard Nixon, care trece acum
de la puterea funcției prezidențiale
la o formă de exil în California.
Află ratingul, te rog. Internațional.
Îmi amintesc de chipul său.
Cum privea pe fereastră.
Sub el, America liberală aclama, jubila.
Hippy, cei care fugiseră de încorporare, diletanți,
aceiași oameni care mă scuipaseră când m-am întors din Vietnam.
Scăpaseră de Richard Nixon, sperietoarea lor.
De ce era așa de important încât nu mai suferea amânare,
încât trebuia spus astăzi ?
Am o idee, John, una îndrăzneață, pentru interviu.
Pește și cartofi prăjiți, vă rog.
Și într-o clipă...
Acum e prea târziu. S-a făcut.
I-am sunat oamenii...
Ce doriți ?
Fasole, mazăre și miel, vă rog.
Și le-am făcut o ofertă.
Dacă "subiectul" ar spune da,
este un pește mare care înoată în ape destul de tulburi.
Așa că e de la sine înțeles că mi-aș dori ca un prieten drag
și un bun producător să se afle lângă mine.
Despre cine e vorba ?
Richard Nixon.
Richard Nixon ?
Haide, nu mă privi așa.
Și cum ai vrea să te privesc ?
Ieri seară te-am urmărit luându-le interviu celor de la Bee Gees.
Nu erau minunați ?
Haide, John, am mai luat interviuri politice.
Bine, deci ce fel de interviu ?
O prezentare a întregii sale vieți și președinții.
Și ?
- Și ce ? - Haide, David.
Sigur că singurul lucru care ar interesa pe cineva
la Richard Nixon ar fi o mărturisire.
O mărturisire fără nicio opreliște.
Vom obține și asta.
De la Richard Nixon ?
Haide, John.
Gândește-te ce ratinguri vor fi.
Știi câți oameni au urmărit
discursul lui de adio de la Casa Albă ?
Patru sute de milioane.
Dar la final, David nu s-a ales cu nimic.
Și la scurt timp după sosirea în California,
Nixon a fost dus la spital din cauza unui atac acut de flebită.
Cam pe atunci, Gerald Ford,
noul președinte,
care era disperat să facă să se dea uitării afacerea Watergate,
i-a acordat lui Nixon iertarea absolută.
Prin acestea, eu, Gerald R. Ford,
Președinte al Statelor Unite,
i-am acordat și îi acord și în fața voastră,
iertarea de bună voie și absolută
lui Richard Nixon pentru faptele săvârșite împotriva Statelor Unite.
Înseamnă că omul care comisese cea mai mare infracțiune
din istoria politică a Americii nu urma să ajungă niciodată la tribunal.
De parcă se strecurase pe ușa din spate.
Un sondaj al opiniei publice indică
o proporție de doi la unu a dezaprobării
manifestată față de iertarea lui Richard Nixon.
Într-o telegramă din Virginia scria:
"Roosevelt a avut Noua Orientare"
"Truman a avut Dreapta Orientare, și acum Ford are Orientarea Găunoasă".
Nu era vorba despre nicio orientare, punct.
Nu cred că adevărul va ieși vreodată la lumină.
Poporul american trebuie să afle adevărul
și nu cred că acesta va fi vreodată în întregime cunoscut.
Cum dorim să abordăm protestele colegiilor ?
Vreți să folosim niște citate
din discursul "ridică-te și fii numărat" din 1970 ?
- Dle ? - Poate ar fi mai bine
să folosim întreg memoriul de la Lincoln Memorial
Include-l pe tot.
Dle președinte, a sosit Swifty Lazar.
Bine. Nu, nu, rămâi pe aici.
O să-ți placă la nebunie.
El este agentul meu literar de la Hollywood.
Obsedat de igienă.
Dle președinte, mă bucur să vă revăd.
Mă bucur să te revăd.
Aceștia sunt oamenii care mă ajută cu cartea mea.
Diane Sawyer, Frank Gannon, Irving Lazar.
- Încântată de cunoștință. - Dra Sawyer.
- O plăcere. - Dle Gannon.
În regulă. Ne vedem după prânz.
Cum vă simțiți, dle ?
Mai bine, mulțumesc.
Dar încă nu mă simt suficient de bine pentru a juca golf,
slavă Domnului. Disprețuiesc jocul acela.
Imaginează-ți, după șase săptămâni de când am renunțat
la președinția Statelor Unite,
m-au și băgat într-un salon de spital.
Niciodată să nu ieși la pensie, dle Lazar.
După mine, cei mai nefericiți oameni din lume
sunt pensionarii.
Nu au niciun țel.
Țelul dă însemnătate vieții.
Un scop. O bătălie. O luptă.
Chiar dacă nu o câștigi.
Când doctorul meu m-a declarat incapabil
de a depune mărturie în procesul Watergate,
toți au crezut că voi fi ușurat.
Se înșelau.
Mai rău de atât nu puteam ajunge.
Dacă vă doriți o provocare, am eu una care s-ar putea să vă placă.
Cum să cheltuiți 2 milioane, 2. 3 mai precis.
Atât am primit pentru memoriile dv.
Mulțumesc.
Poate nu este chiar ceea ce mi-am dorit,
dar lăsați-mă să vă asigur că e mult mai mult decât doreau ei să dea.
Cartea este importantă petru mine.
E probabil singura șansă pe care o am să lămuresc lucrurile
și să le reamintesc oamenilor că "anii Nixon" nu au fost așa de răi.
Dacă aș încerca să lămuresc lucrurile
eu aș încerca măcar să vorbesc cu el.
Cu cine ?
David Frost. Englezul cu emisiunea TV.
De ce aș dori să vorbesc cu David Frost ?
În urmă cu ceva timp a solicitat un interviu.
Nu.
Nu i-am răspuns.
Sincer, nu ni se părea potrivit.
Credeam că vom da un interviu pentru CBS.
Așa este. Dar ne-am gândit că dacă vă va intervieva Frost
va fi mult mai ușor decât dacă ar face-o Mike Wallace.
Așa este, dar ar avea mult mai puțină credibilitate.
E adevărat. Probabil ați primi mai mulți bani.
- Serios ? - Uitați.
Vă rămân 350 de la CBS.
Dar dacă îl fac pe Frost să dea mai mult și să accepte condiții mai bune,
ar fi păcat să refuzăm.
Ar fi interesant de știut unde se află acum.
L-am legat de șinele de tren și a scăpat.
L-am îngropat de viu și s-a eliberat.
Astăzi îl scufundăm pe specialistul în evadări Derek Harrison în apă
să vedem dacă va reuși să mai înșele miraculos moartea o dată.
Bună seara și bun sosit la "Mari Evadări".
Numele meu este David Frost.
Tăiați.
Mulțumesc.
În orice ai face trebuie să cunoști limita de rezistență a oponentului.
Pentru a evalua asta, i-ai putea suna
târziu, noaptea, sau în weekend.
Dacă acceptă, știi că sunt disperați.
Și din acel moment deții avantajul.
Alo ?
Dl Frost ? Irving Lazar.
Cine ?
Swifty Lazar. Îl reprezint pe președintele Nixon.
Cât e ceasul ?
E un moment nepotrivit ?
Nu ! Deloc.
Vă sun în legătură cu cererea dv. pentru un interviu
și să vă spun că, după ce s-a gândit la ea,
clientul meu nu se opune neapărat ideii.
Serios ? Sunt niște vești grozave !
Pentru Dumnezeu.
Am 500.000$.
Și e bine ?
Dle președinte, înseamnă jumătate de milion de dolari pentru un interviu.
Este ceva nemaiîntâlnit.
Da ? Și care e șmecheria ?
Cu Frost ? Niciuna. O să meargă totul strună.
Tipul va fi așa de recunoscător că i s-a acceptat interviul
încât o să fie în al nouălea cer toată noaptea
și va plăti jumătate de milion de dolari pentru acest privilegiu.
Crezi că poți obține 550 ?
Am obținut șase.
- David, cum ai putut face asta ? - Ce ?
600,000. E o avere.
200 pe semnătură ?
Nu-ți face griji cu banii.
Doamne. Majoritatea americanilor cred că locul lui e la închisoare.
Și tu îl îmbogățești.
Și dând mai mult decât ei, deja ți-ai făcut dușmani
- la rețelele TV. - Sunt geloși.
Deja se vorbește despre jurnalism pe bani.
Și dacă rețelele sunt împotriva ta,
difuzarea va fi o problemă.
Fără difuzare, nu avem vânzări în avans.
Dacă nu vindem în avans, nu avem reclame.
Nu avem reclame, nu avem venituri.
Și iată întrebarea cea mare: de ce să o faci ? Nu ai nevoie de asta.
Cariera ta stă foarte bine.
Asta te va împărți pe trei continente,
va pune în pericol celelalte emisiuni.
Nu e adevărat că Channel Nine din Australia
vrea să mai filmezi un sezon al emisiunii tale pentru ei ?
- Da. - Și Londra ?
Da, dar ar fi vorba despre Londra și Australia.
- Asta ar fi... - Ce ?
Nu ai cum să înțelegi, John.
Nu ai făcut niciodată parte din jocurile din New York,
dar este de nedescris.
Succesul în America nu se compară cu succesul de nicăieri altundeva.
Și pustiul care rămâne după ce s-a stins...
Și gândul bolnav că nu ar mai putea reveni niciodată.
În New York este un restaurant numit "Sardi's".
Muritorii de rând nu pot obține o masă.
John, locul ăla era cantina mea !
Să știi că aș fi mai bucuros
dacă aș auzi despre vreun fel de viziune
pe care să o ai pentru acest interviu.
Scuzați-mă, dle Frost.
Am auzit că vă veți afla aici.
- V-ar deranja ? - Deloc.
Dar nu o aud. Aud doar un om care vrea să o facă
pentru că ar apărea pe prima pagină a ziarelor
sau i-ar asigura un loc la o masă exclusivistă.
Și asta mă irită.
Și ești iritat atât de splendid, John.
"Bună, bună seara și bine ați sosit".
De fapt nu spun asta.
Bună ziua, dle Frost.
Șampanie ?
Nu, mulțumesc.
Încă un pahar, dle ?
Nu îți place șampania ?
Nu în avion.
Da, te deshidratează.
Șmecheria este să bei și un pahar cu apă.
Așa cum servesc vienezii cafeaua.
Nu am fost niciodată în Viena.
Ți-ar plăcea.
E ca în Paris, dar fără francezi.
Cum te cheamă ?
Caroline.
David.
Da. Știu. David Frost.
"Bună, bună seara și bine ați venit".
Am auzit un interviu cu tine recent, la radio.
L-ai dat de pe bancheta unui Rolls-Royce.
Bentley.
La telefon.
Au zis că ești persoana
definitorie pentru vremurile în care trăiește.
Serios ?
Tu și Vidal Sassoon.
Dar ceea ce te face să fii excepțional, spuneau ei,
este că ești un om care a devenit foarte faimos
fără să aibă vreo calitate discernabilă.
Ce drăguț.
Și că te deplasezi mult cu avionul.
Asta e adevărat.
De ce ?
Îmi place să fiu ocupat.
De ce ?
Mi se pare mai interesant decât să stau cuminte.
Ai ochii foarte triști.
Serios ?
Ți-a mai zis cineva asta ?
Nu.
Ești un om trist ?
Haide să vorbim puțin despre tine.
Desigur, te simți mai bine dacă pui tu întrebările.
Câtă dreptate ai !
Vă vorbește căpitanul aeronavei.
Probabil ați observat că am început
coborârea către Los Angeles.
Vă rog să reveniți la locurile dv.
și să vă încheiați centurile de siguranță,
vom ateriza în scurt timp. Mulțumesc.
Și tu ? Unde te duci ?
Să-l întâlnesc pe Richard Nixon.
Serios ?
Se spune că are un cap enorm
dar o voce foarte sexi.
Unde e acum ?
Într-o peșteră întunecată lingându-și rănile ?
De fapt, nu. E într-o vilă cochetă pe malul mării
în California.
Serios ? Richard Nixon într-o vilă pe malul mării ?
Ce nepotrivit.
Poți veni și tu dacă dorești.
Să-l cunosc pe Nixon ?
De ce nu ?
Ești sigur ?
Să știi că mi-ar face plăcere.
Echipaj, pregătiți-vă de aterizare.
O să îi pun pe cei de la birou să te sune dimineață la prima oră
și să îți trimită o mașină cu telefon.
A și făcut-o. Banii nu reprezentau o problemă.
Totul strălucea și era din aur.
Măcar pe dinafară.
Desigur, ceea ce nu știam era că între timp
s-a dus la toate rețelele importante de televiziune
încercând să le co-intereseze în interviu.
Îmi pare rău, David, dar avem politica
de a nu plăti pentru interviuri.
Ne place munca ta ca animator.
Emisiunea "Guinness" ?
Mi-a plăcut la nebunie. Ești un tip amuzant.
Dar un astfel de interviu ?
Ne ceri să plătim un prezentator englez
să îl intervieveze pe un președinte american
fără să avem niciun cuvânt editorial de spus în schimb ?
Nu se poate spune că nu este o abordare nouă.
Știu că ești foarte ocupat.
Nu te voi reține.
Mulțumesc că ai venit.
Te vom suna noi.
Vă mulțumesc pentru timpul acordat.
David, noroc.
Nu s-a plâns nimănui,
nici chiar mie. Asta ar fi însemnat...
Mulțumesc.
... să își recunoască înfrângerea, iar David nu se lasă înfrânt.
Iată-te.
Nu trebuie să faci nimic.
Bine.
Ai găsit-o ușor.
Da, mulțumesc.
Sunt încântat să vă cunosc, dle Frost.
Și eu pe dv., dle.
V-o pot prezenta pe Caroline Cushing ?
Dră Cushing.
Bună ziua. Aveți o casă foarte frumoasă.
Serios. Foarte romantică.
Mulțumesc.
Și producătorul meu, John Birt.
Încântat să vă cunosc. Ce mai faceți ?
El este dl Lazar și el e Jack Brennan.
Dră Cushing, ați dori să vă plimbați puțin,
să vă dezmorțiți picioarele după o călătorie așa de lungă ?
Da, vă rog. Mi-ar plăcea. Mulțumesc.
Intrați. Acesta este biroul meu.
Aici am ținut summitul cu Brejnev.
Da. Brejnev a stat aici, Gromyko aici și Dobrynin acolo.
Am vorbit în continuu nouă ore.
După întâlnire, ca suvenir al acestei vizite,
îmi amintesc că ni s-a pregătit un Lincoln special.
Albastru închis, lemn de cireș, piele.
Ne-am urcat în el pentru fotografi
când dintr-o dată a accelerat.
Prima regulă a vieții politice
este să nu lași niciodată un președinte la volanul unei mașini.
Nu suntem învățați să facem nimic
pentru noi înșine, darămite să conducem.
Și președintele, Iisuse, la felul cum a apăsat pe accelerație,
cred că ultimul lucru pe care îl condusese
era un tractor pe la vreo fermă de cartofi din Ucraina.
L-a zgâriat la curbe.
A trecut peste limitatoarele de viteză.
Mi-a înconjurat de două ori proprietatea.
Am ajuns până la urmă într-un loc retras pe coastă
de unde puteam privi marea.
A oprit motorul și apoi a vorbit vreo două ore
despre subiectul lui preferat, fabricile de oțel.
A zis: "Dle președinte, cei mai mulți politicieni"
"ascund tragedii din copilărie".
I-am zis că mi-au murit doi frați de tuberculoză.
Și el și-a văzut tatăl murind de cancer pe care l-a făcut lucrând în oțelărie.
Era un om trist și un nobil adversar.
Eu nu mi-aș fi dorit să fiu un conducător rus.
Nu știu niciodată când ar putea fi ascultați.
Cred că asta este, nu ?
Până în martie. Abia aștept.
- Vă mulțumesc, dle președinte. - Și eu.
Este ciudat
că nu am mai fost niciodată provocat la un duel.
Cred că exact asta este.
Nu chiar.
Ba sigur că da.
Și îmi place asta.
- Fără rețineri, da ? - Fără rețineri.
Dle Frost, mai rămâne mica problemă a...
Desigur.
Vă cer iertare.
Corect. 200,000$.
Sper că nu îi scoți din buzunarul personal.
Credeți-mă, dle, mi-aș dori să am buzunărele atât de adânci.
Pe numele cui ?
Irving Paul Lazar.
Richard M. Nixon.
Poftim.
Bine, zâmbiți.
Așa. Acum poți afișa asta în apartamentul tău din New York
și toți prietenii tăi liberali o pot folosi pe post de țintă de darts.
De fapt, momentan locuiesc în Monte Carlo.
Serios ?
Da. La revedere, dle președinte.
Ascultă-mi sfatul.
Ar trebui să te însori cu femeia asta.
Da. E minunată, nu-i așa ?
Și mai important, e din Monaco.
Acolo nu se plătesc taxe.
- Pa. - La revedere.
Pun pariu că așa a fost.
Ce ?
I-a scos din buzunarul lui.
Nu m-a putut privi în ochi.
Am auzit că posturile TV nu sunt prea interesate.
Fără ele, agențiile de publicitate nici nu vor dori să audă.
Așa că avem șanse mari
ca nici să nu aibă loc interviul.
Serios ? Deci doar întâlnirea cu noi se poate să-l fi costat 200.000 $?
Corect.
Dacă știam asta, îi ofeream o ceașcă de ceai.
I-ai remarcat pantofii ?
Nu.
Italienești. Fără șireturi. Ce părere ai ?
Oamenii mei au încercat să mă facă să port o astfel de pereche.
Cred că pantofii unui bărbat trebuie să aibă șireturi, dle.
Așa crezi ?
Da. Mie pantofii italienești mi se pare foarte efeminați.
Da, ai dreptate.
Îmi pare rău, David, dar nu.
Încearcă să privești lucrurile din perspectiva noastră.
De ce ar angaja un post american un om din exterior,
on om căruia i s-a și anulat emisiunea ?
Înțeleg. Îmi pare rău că asta simți.
E clar că faci o groaznică greșeală.
NBC.
Cu asta am eliminat toate posturile.
Atunci ăsta e sfârșitul.
Îmi pare rău, David.
Nu așa de repede.
Unde îți este spiritul de aventură ?
Ideea este să plătim emisiunea
și să o vindem singuri, trecând de rețelele de televiziune.
Imaginează-ți să avem propria noastră rețea pentru o seară.
- Bună, Bob. - Cum ți se pare ?
Intră. David vorbește la telefon.
Nu, nu s-a mai făcut așa ceva.
E o chestie istorică.
Gândește-te, bine ? Și sună-mă înapoi.
- Da ? - Da.
David, aș vrea să îi cunoști pe Jim Reston și pe Bob Zelnick,
cei doi asistenți ai noștri.
Încântat să vă cunosc.
Intrați. Simțiți-vă ca acasă.
Bob este corespondentul la Washington
al Radioului Național în timpul ultimilor zece ani.
S-a mutat la ABC de Anul Nou.
Sentimentul general, David,
este că mi-am irosit talentele de idol al matinalului la radio.
Jim predă la Universitatea din North Carolina
și scrie o carte despre lipsa de onestitate, corupția,
paranoia și abuzurile de putere ale lui Richard Nixon.
A doua pe acest subiect.
A patra.
Sunt încântat să vă am alături de mine.
De fapt, înainte să mă alătur vouă aș dori să aud
ce speri să realizezi prin acest interviu.
Ce vreau să realizez ?
Da.
Jim, mi-am asigurat 12 zile de filmări.
Asta înseamnă aproape 30 de ore
cu cea mai controversată figură politică
a vremurilor noastre.
Nu ajunge ?
Nu și pentru mine.
Aș renunța la un an din viață. Mi-aș părăsi familia
ca să lucrez la un subiect care înseamnă mai mult
decât îți poți probabil închipui,
iar ideea de a face toate acestea
fără să îmi ating scopul personal
ar fi de neconceput pentru mine.
Nu, în regulă.
Și ce speri tu să realizezi ?
Aș vrea să îi organizez lui Richard Nixon procesul de care nu a avut parte.
Desigur, vom pune întrebări dificile.
Întrebări dificile.
Omul acesta a ucis 21.000 de americani
și un milion de indochinezi în timpul administrației sale.
A scăpat de închisoare doar mulțumită iertării oficiale a lui Ford.
Da, dar în același timp, să îl ataci în mod ticălos,
să presupui că este un om îngrozitor,
nu ar genera asta și mai multă simpatie pentru el ?
Știi...
În acest moment cred că este imposibil
să simți orice urmă de simpatie pentru Richard Nixon.
A devalorizat instituția prezidențială,
și a lăsat țara care l-a ales traumatizată.
Poporul american are nevoie de o convingere, pur și simplu.
Integritatea sistemului nostru politic,
a democrației, depinde în întregime de asta.
Și dacă în anii care vor urma oamenii vor privi în urmă
și vor spune că prin acest interviu
Richard Nixon s-a exonerat,
aceasta ar fi cea mai mare crimă dintre toate.
Știai că Mike Wallace se ocupă și el de poveste ?
Și că în barurile din zona Capitol Hill și Georgetown
acest întreg proiect este considerat o glumă ?
Haide. Jim, haide.
Mulțumesc pentru asta, Jim.
Ne poți lăsa câteva minute ?
- Ești incredibil. - Îmi pare rău, Bob.
Știu, Jim, m-am dat peste cap pentru tine.
Unii dintre noi chiar își doresc să muncească.
Și eu vreau asta, dacă se va face totul cum trebuie.
De unde știi că nu o vor face cum trebuie ?
Micuțul Lord Fauntleroy de acolo ?
Simpatie pentru Richard Nixon ?
Ce naiba... E un mare mincinos, omule !
De unde știi asta ?
Mike Wallace chiar face un reportaj despre asta ?
Așa se pare.
De ce nu mi-ai spus ?
Nu este relevant.
Din ce perspectivă îl face ? "Prezentator de emisiuni englez",
"priceput la actrițe, cam nepriceput cu președinții evazivi".
Cam asta e direcția, da.
Bine.
E greu să nu te simți puțin insultat de asta.
Bob este în mod clar un profesionist.
Ce vom face în privința lui Reston ?
Tipul e un idiot. E foarte emotiv.
Trimite-l acasă.
- Eu cred că ar trebui să rămână. - De ce ?
Mi-a plăcut pasiunea lui.
Ne va scoate pe toți din minți.
Poate, dar uneori să ieși din ale tale
este un lucru bun, am auzit.
Rămâne.
Mi-am ocupat locul lângă dna Mao la masa festivă.
Una dintre provocările întâmpinate în calitate de președinte
este șirul nesfârșit de serate, evenimente sociale, petreceri.
Și cei care mă cunosc v-ar spune
că simpla conversație nu este un punct forte de-ale mele.
Mai ales, nu în dialectul mandarin.
Iar eu și dna Mao ne-am privit lung unul pe celălalt.
Și peste masă, dna Nixon și președintele Mao însuși
se priveau de asemenea lung.
Iar puțin mai încolo, Dr. Kissinger
și ministrul afacerilor externe chinez...
începeți să înțelegeți acum cum stăteau lucrurile.
Nu mai suport, Jack !
Să reduc președinția la o serie de anecdote banale.
Mă simt ca un animal de circ.
Și credeam că e clar !
Nu vreau să răspund la întrebări legate de Watergate, la naiba !
Când vine vorba de întrebări,
toți ticăloșii ăștia vor să audă doar despre Watergate !
De parcă toate celelalte realizări ale mele au dispărut.
Dle, veți avea șansa
de a vorbi despre ele mai devreme decât credeți.
Da ? Cum ?
Frost a reușit. A făcut rost de bani.
Ce ?
Am înțeles că în mare parte sunt împrumutați,
că prietenii lui l-au ajutat.
Dar idea este că începem să filmăm la sfârșitul lunii martie.
Serios ? E minunat.
Cât timp îi este rezervat afacerii Watergate ?
25%. Doar o parte din cele patru a câte 90 de minute.
Celelalte părți ce subiect vor avea ?
Afacerile interne, politica externă,
și Nixon - omul.
"Nixon - omul" ?
Versus ce ? Nixon - calul ?
Îmi închipui că este un material biografic.
Parcă văd. Tatăl care m-a neglijat, frații care au murit.
Scutește-mă.
Totuși, faptul că începe să se contureze este un lucru bun, nu-i așa ?
Dle Președinte, este fantastic.
Frost nu este un intelectual de calibrul dv., dle.
Veți putea impune termenii, vă veți putea reabilita.
Dacă merge bine, dacă e văzut de suficienți oameni,
aceștia și-ar putea schimba părerea
și v-ați putea întoarce mai devreme decât ne așteptam.
- Așa crezi ? - Sunt sigur.
Ce bine ar fi să mă întorc acolo unde se duc toate luptele.
Știi ?
Încă sunt înfometat de viața aceasta, Jack.
Cred că totul depinde de Watergate, nu ?
Nu aveți de ce să vă faceți griji, dle.
Doar nu se va face nicio dezvăluire.
Afacerea aceea a fost cercetată de un milion de ori.
Nimeni nu v-a putut acuza de nimic.
Totuși, a trecut ceva vreme
de când am vorbit ultima oară în mod oficial despre ea.
Voi începe să îmi fac temele.
Știi ce ar fi interesant de aflat ?
Care este strategia lui.
Unde stă ?
Cred că la Beverly Hilton.
La Beverly Hilton.
Am pe undeva numerele
unor tipi pe care i-am putea trimite acolo.
Cubanezi pregătiți de către CIA.
Iisuse, Jack, era o glumă.
Da, dle.
O săptămână mai târziu, ne-am luat la revedere de la familii,
ne-am urcat în avion și ne-am instalat la Beverly Hilton.
Și atunci am început să facem săpături
și să ne pregătim pentru interviu.
Cum era și normal, am luat
problema securității foarte serios.
Și din acea zi, ne-am păstrat dosarele într-un seif.
Cui i-a luat Mike interviu ? Era Haldeman ?
- Haldeman. - Haldeman. Și Ehrlichman.
Întotdeauna îi confund pe nemți.
Sunt puțin încurcat.
Care e poziția oficială a lui Haldeman... Bună, dragă.
Cât despre materialele strânse de luni de zile,
le-am împărțit în trei secțiuni.
Birt s-a ocupat de Vietnam, Bob de politica externă și internă,
și eu m-am ocupat de Watergate și de abuzurile de putere.
Iar David... nu l-am prea văzut pe David.
Ce ziceți de Planul Huston ?
Se pot întrevedea semințele viitoarelor treburi murdare.
În esență, este o încercare de a legaliza treburile murdare.
De asta trebuie să-l pui pe David să aducă asta în discuție.
Punerea sub ascultare a studenților.
Dar au reușit să lege banii de numele lui.
Deschiderea corespondenței oamenilor.
Și microfoanele ?
Câți oameni a pus sub ascultare ?
Tipul ăsta a pus sub ascultare 17 oameni.
Șaptesprezece ?
Inclusiv pe propriul sau frate.
Dar știi ce ? Nu îi putem pune întrebări legate de fratele lui,
pentru că, sincer, dacă Donald Nixon ar fi fost fratele meu,
și eu i-aș fi pus microfoane.
Dar stai, bine, avem intrarea prin efracție.
Avem ascultările, complicitate la acoperirea prostituției.
Și ăsta e Liddy, nu ?
Livrare din partea lui "Nate 'n Al's"
cea mai bună selecție de delicatese.
Ne trebuie șervețele. Ar trebui să avem șervețele.
Cum să formulăm o întrebare despre Cambogia,
despre bombardarea ilicită a Cambogiei ?
Cred că ar trebui să spui:
"Cât de departe poți merge cu privilegiul executiv
"înainte să devină un act nedemocratic ?"
Cred că ar trebui să aduci în discuție faptul că este quaker.
"Ce părere aveți, în calitate de quaker, despre anihilarea unui întreg popor" ?
Haide. Chiar vor să tragă de timp ?
Ne vor da banii ?
Cât de serioși sunt ?
Trebuie să arăți că are o personalitate antidemocratică.
E numit Dick cel Alunecos cu un motiv.
Pentru că am scris despre el și m-am documentat despre Nixon ani în șir,
i-am jucat eu rolul în repetițiile noastre.
Băieții îmi puneau câte o întrebare
și eu încercam să anticipez care ar putea fi răspunsul lui.
Bine, sistemul de ascultare de la Casa Albă.
Aceasta nu este întâia administrație care a folosit sistemul ascultărilor.
Lyndon Johnson l-a folosit. La fel și Kennedy.
Planul Huston. Ascultările și presupusele abuzuri de putere.
Alte administrații au fost mult mai rele.
Doar ca să râdem puțin, prietenul tău apropiat, Jack Kennedy.
Omul ăsta și-a pus-o cu orice mișcă,
a măsluit alegerile și ne-a trimis soldații în Vietnam.
Și poporul american îl iubește pentru asta !
În timp ce eu, Richard Milhous Nixon,
am muncit fără contenire în serviciul lor și pe mine mă urăsc !
Uite. Uite. Acum asud.
La naiba ! La naiba !
Și Kennedy așa de arătos și are ochii albaștri !
Și femeile sar pe el !
Și-a pus-o cu oricine și cu orice mișcă.
S-a dat și la Checkers odată.
Biata cățea nu mai fost la fel de atunci !
Domnilor, în sfârșit avem un prieten în presa americană.
Jack Anderson, de la "Washington Post":
"Când Richard Nixon se va afla din nou în fața camerelor de filme
"pentru primul său interviu de când a părăsit Casa Albă,
"va fi interogat de parcă s-ar afla în boxa martorilor".
"Frost a angajat trei documentariști de primă mână"
"pentru a-l ajuta".
"E clar că faimosul om e televiziune nu îl va menaja".
"Documentariști de primă mână".
Pot să fiu Mâna Întâi ?
Eu pot să fiu Mâna Dibace ?
David, putem vorbi o clipă ?
După ce m-am documentat pentru ultima mea carte,
eram destul de sigur că Colson...
Știi, Charles Colson ? Cel mai întunecat susținător al lui ?
Colson, da.
Colson a avut o întâlnire cu Nixon
cândva înainte de 23 iunie
dar nu am știut niciodată momentul exact,
așa că nu am reușit să găsesc transcrierea.
Dar dacă mă lași o săptămână în arhivele Curții Federale...
O săptămână ? Jim, nu ne permitem să lipsești așa de mult timp.
Cred că e ceva foarte interesant de aflat, Dave.
Te-aș putea ajuta cu ceva ?
Dacă vrem să îl încolțim pe Nixon în aceste interviuri,
va trebui să îi pregătim o ambuscadă.
Va trebui să îl luăm prin surprindere.
Nicio grijă, Jim. Oricum îl vom încolți.
Stai o clipă. David, Jack Brennan.
Pare cam pornit.
Răspund de aici.
Îți va răspunde imediat. Da.
- Jack. - Watergate.
Da, Jack.
Avocații noștri vor să ne punem de acord asupra unei definiții a cuvântului.
Păi, cred că este un hotel mare
și un complex de birouri din Washington, Jack.
Știi despre ce vorbesc.
Mă refer la interviuri.
Vream să propunem ca Watergate
să fie un termen - umbrelă pentru tot ce are conotație negativă.
Stai o clipă.
Deci spui că toate celelalte acuzații
împotriva lui, Institutul Brookings,
Sindicatul Instalatorilor, Lista Inamicilor,
toate acestea vor intra sub umbrela Watergate ?
Corect.
Este o încălcare absurdă și clară
a termenilor înțelegerii noastre.
Bine. Tu cum ai defini Watergate ?
Aș spune că acoperă exclusiv acea afacere.
Intrarea prin efracție de la Watergate pe 17 iunie,
mușamalizarea afacerii și investigația aferentă.
Bine. În acest caz, înțelegerea cade.
Bine. În acest caz, te poți aștepta la un proces
pentru o sumă care sare de 20 de milioane
daune pentru afectarea profitului estimat.
Termenii contractuali stipulează în mod clar
că Watergate nu va acoperi mai mult de 25% din timpul alocat interviurilor.
Dar nu scrie nicăieri că în restul de 75%
poate să dea din gură aiurea și să facă pe președintele.
"Să dea din gură" ? Christoase. Unde ți-e respectul ?
Amintește-ți despre cine vorbești.
Știi la fel de bine ca mine că 60% din ce a făcut cât era președinte a fost corect,
și că poate în proporție de 30% a greșit,
dar atunci considera că e corect să procedeze așa.
Da, dar mai rămânem cu 10%
în care a procedat greșit în cunoștință de cauză.
Ai naibii jurnaliști. Sunteți așa de îngâmfați.
Îți promit că dacă ne-o tragi cu restul de 60%
te voi distruge, chiar de îmi va lua tot restul vieții să o fac.
Nemernicule.
Uită-te la tine. Superbă.
Noapte bună, dulci prinți.
- Salutare. - Pa.
Ne vedem de dimineață.
De ce poartă costum ?
David trebuie să ajungă la premiera unui film.
Ce ? În noaptea de dinainte de filmări ?
La ce film ?
"The Slipper and the Rose".
Filmul cu Cenușăreasa ?
Da. David este producător executiv.
Nu crezi că ar fi o idee bună ca persoana care va lua interviul
să se odihnească și să se concentreze pe ceea ce are de făcut ?
Nu-ți face griji.
David este un adevărat artist profesionist.
S-a aflat de multe ori în situații stresante.
Când va sosi clipa, va fi pregătit. Bine ?
Ce a zis ? A zis "artist profesionist" ?
- Da. - A folosit acele cuvinte ?
Da, a zis "artist profesionist".
Nu "jurnalist" sau "intervievator" ?
Nu. A zis "artist profesionist".
Din curiozitate, ce stare psihică ai în acest moment ?
Îmi imaginez praful, întunericul,
agonia și singurătatea de neînchipuit
a sălbăticiei în care voi fi aruncat
de către colegii mei de la Washington.
Cu orice ocazie aveți, treceți direct la politica externă, la Mao,
la Khrushchev.
Mergeți în linie dreaptă !
Ați putea vorbi astăzi doar despre politica externă, dle.
Nu cred că povestea despre banchetul lui Mao este răsuflată.
Scuze, dle. Cred că ar trebui să vedeți ceva.
Oamenii adoră povestea aceea.
De ce nu o păstrăm pentru carte ?
Da, bine, haide.
- David. - Dl Frost.
David, unele voci din mass-media au sugerat
că nu ești omul potrivit pentru acest interviu,
că nu vei fi suficient de dur cu președintele.
Ce vei face dacă va refuza să coopereze ?
Voi insista iar și iar.
Dar ar trebui să vă spun de pe acum că nu mă aștept
ca abordarea lui să fie evazivă.
Sper că va fi ca o cascadă de franchețe.
"O cascadă de franchețe" ?
De la Richard Nixon ?
Crezi că de asta vei avea parte ?
Nu, m-am gândit că este o expresie care vă va plăcea.
Și cum rămâne cu banii ?
E un tip ciudat.
Și-a început cariera în calitate de comic, să știți.
Serios ?
Aproape că s-a însurat cu Diahann Carroll.
Cu cine ?
Cântăreața.
Nu e negresă ?
Ba da, dle.
Scrie chiar aici în dosarul lui Frost pe care l-am alcătuit
ca parte din pregătirile noastre generale.
Bine. Să ne întoarcem la muncă.
Acela este un fapt real, aceasta este ficțiune.
Legat de "The Slipper and the Rose".
Este un film extraordinar.
Sper că veți veni să îl vedeți și...
ZIUA 1 A INTERVIURILOR 23 MARTIE 1977
Nu trebuia să comand cafeaua aceea.
Nu mai bea.
- Noroc. - Mulțumesc.
Mă voi gândi la tine.
Dick. Așteaptă.
Ca să știi, voi începe cu ideea lui John.
"De ce nu ai ars înregistrările" ?
Nu. La naiba.
Te rog, Doamne, nu ! Nu poți.
David, nu poți face asta. Ar fi un dezastru.
Vei ajunge la subiectul Watergate mult mai devreme decât ne-am înțeles.
Care mai e ideea stabilirii prin contract
a unor termeni specifici în care să fie tratate anumite subiecte
dacă ai de gând să îi ignori de la început ?
Pentru că ăsta e un război, nu ? Să ne scoatem mănușile.
Îmi place. E curajos.
Strategic, ne va plasa într-o poziție de avantaj.
Este nebunesc de riscant.
Ar putea pleca de pe platou
și nu am avea ce să facem în privința asta.
Sau mai rău, te-ar putea da în judecată !
Din păcate nu am putut filma la Casa Pacifica
din pricina interferențelor cu frecvențele radio ale Pazei de Coastă,
așa că am ajuns în mai modesta casă Smith,
care a fost proprietatea unui om de afaceri republican local.
Aici !
Dle Frost, priviți aici.
Aici, dle !
- Începe. - Dați cu spatele până după curbă.
Câteva întrebări, vă rog.
Aici, dle Frost.
David ! David ! David !
Bună ziua tuturor.
Scuzați-mă, băieți.
Nixon, ai mâinile pătate de sânge !
Mincinosule !
Vine președintele !
Dle președinte !
Cum vă simțiți, dle președinte ?
Familia Smith a cerut ca mobila să fie pusă la loc.
Au vorbit cu tine și despre asta ?
Îi bat la cap pe toți.
Știi, am scris patru cărți despre el,
dar asta e întâia oară când îl văd în carne și oase.
E mai înalt decât credeam și mai bronzat.
Puteam măcar să pară mai afectat.
Vei da mâna cu el ?
Voi da mâna...
Glumești ?
După tot ce i-a făcut ticălosul acestei țări ?
Nu îi voi strânge mâna.
Domnilor.
Vi-l pot prezenta pe Bob Zelnick, editorul meu executiv ?
Ce mai faceți ?
Încântat, dle președinte.
Și Jim Reston, unul dintre documentariștii mei.
Încântat să vă cunosc, dle Reston.
Dle președinte.
Mă scuzați, dle ? V-am rezervat o cameră, chiar aici.
A fost devastator, ucigător.
Adică, nu cred că va putea trece vreodată peste asta.
Da, du-te naibii.
Pe voi v-am instalat în spate.
Aceasta este cabina.
Și președintele va fi pe monitorul mare.
Oamenii de la firma de catering sunt pe drum.
Păstrează temperatura constantă, bine ?
Dle președinte ?
Da.
Înainte să începem, aș dori doar să spun
cât de încântați suntem de însănătoșirea dnei Nixon.
Mulțumesc. E adevărat.
Se simte mult mai bine acum.
Își face de lucru răspunzând tuturor urărilor de însănătoșire.
Și din partea noastră
aș dori doar să spun cât de mulțumiți suntem
că ai reușit să realizezi toate acestea.
Mulțumesc.
Din câte înțeleg, te-ai luptat mult.
Păi...
Cât te-a costat ?
Dacă nu te deranjează că întreb ? Haide.
Haide, rămâne între noi.
Foarte bine. Două milioane.
Două milioane ? Iisuse. Nu mi-am dat seama că filmăm "Ben-Hur".
Dar spune-mi ceva.
Ai strâns toți banii ?
Nu chiar. Dar o vom scoate la capăt.
Toți au fost oameni de înțeles și au amânat plățile.
Nu chiar toți.
David, voi intra în același timp cu tine.
Scuză-mă.
Vreau să pun o batistă aici, dacă se poate.
Iese din imagine ?
E în regulă, dle președinte.
Contractual, cred că am făcut
o înțelegere ca după fiecare întrebare
să îmi pot șterge buza de sus înainte să răspund.
Ceea ce nu vei arăta după montaj.
Probabil știi de problemele mele cu transpirația.
Dacă vă referiți la dezbaterea televizată din 1960 cu Jack Kennedy.
Au spus că sudoarea m-a costat președinția.
Oamenii care au auzit dezbaterea la radio au crezut că eu am câștigat.
Dar televiziunea și prim-planurile
generează un set propriu de înțelesuri.
Așa că acum insistă să aduc o batistă
și să îmi tund sprâncenele.
Șaizeci de secunde.
- Tu ți le tunzi ? - Nu.
Nu, desigur că nu.
- Da, ai tenul deschis. - Da.
Ai ochi albaștri. Și cred că nici nu ai probleme cu transpirația.
Nu, din câte știu eu.
E clar că te-ai născut să apari pe sticlă.
Pregătiți-vă de înregistrare în 30 de secunde.
Liniște.
Pantofii aceia.
Sunt italienești, nu-i așa ?
Pantofii mei ? Așa cred.
Da, asta e interesant.
Nu ți se par cam efeminați ?
Nu.
Presupun că cineva din domeniul tău de activitate
poate trece neobservat purtând așa ceva.
Manolo, aranjează-mi gulerul, bine ?
David, începem cu camera doi,
în patru, trei, doi... David. Și...
Dle președinte. Vom acoperi o sumedenie de subiecte
cu multe detalii pe parcursul acestor interviuri,
dar aș dori să încep părăsind complet contextul,
punându-vă o întrebare
pe care, mai mult decât oricare alta, aproape fiecare american
și om de pe glob dorește să v-o adresez.
De ce nu ați ars înregistrările ?
Ticălosul !
Dle Frost, sunt surprins de întrebarea dv.
de vreme ce avem o înțelegere, una contractuală, cred,
că veți trata subiectul Watergate în ultima parte a interviului.
Dar dacă spectatorii tăi chiar manifestă un interes major,
atunci probabil că ar trebui să le răspund, pe scurt, de acum.
Ceea ce probabil că foarte puțini oameni își dau seama
este că sistemul de ascultare de la Casa Albă
a fost instalat de către predecesorul meu, președintele Johnson,
parțial pentru a evita necesitatea prezenței unui secretar
la fiecare întâlnire,
și parțial pentru a se asigura
că se va păstra fiecare înțelegere verbală,
indiferent cât de secretă sau de banală ar fi fost.
Inițial, când am ajuns la Casa Albă,
am insistat să fie desființat sistemul.
Nu-mi plăcea ideea. Dar fostul președinte,
președintele Johnson, a spus în mod repetat
că ar fi o nebunie să înlăturăm sistemul,
despre care simțea că este cea mai bună cale...
În box, există întotdeauna un prim moment,
și îl vezi pe chipul oponentului.
Este acel moment când el simte
impactul primului pumn primit din partea campionului.
E acel moment revoltător când își dă seama
că pe parcursul tuturor acelor luni de încurajări,
de pregătiri, a trăit doar o iluzie.
Se putea vedea asta pe chipul lui Frost.
Dacă nu știa de ce calibru era omul
pe care îl înfrunta înainte de începerea interviului,
cu siguranță că a aflat
pe la jumătatea primului răspuns al președintelui.
Vezi tu, de vreme ce sfaturile cele mai bune
au mai întotdeauna o natură confidențială,
dacă acele înregistrări ar fi făcute publice
oamenii nu cred că s-ar mai simți vreodată în siguranță
purtând conversații private la Casa Albă.
Nu vor mai da acele sfaturi. Așa că, la final,
nu doar întregul sistem politic ar avea de suferit
ci, prin implicație, întreaga țară.
S-a ales praful de deschiderea noastră curajoasă.
Când ați decis...
În ce moment ați știut că veți demisiona ?
Sună bine. Sună bine.
Îmi amintesc cu exactitate. Era 23 iulie.
După ce a fost clar că democrații din sud
care erau încă împotriva punerii sub acuzare
au fost presați de către Președintele Camerei Reprezentanților.
În acea noapte i-am spus lui Al Haig: "Asta este. Renunț la președinție".
Și desigur, pentru că îl știți pe Al,
a încercat să mă convingă să nu o fac.
Și vicepreședintele Ford, care, să nu o uităm,
a avut cel mai mult de câștigat prin demisia mea,
încă era absolut convins
că vom câștiga votul punerii sub acuzare
- și încă în mod relaxat. - John, trebuie să facem ceva.
Trebuie să trecem mai departe.
E o situație disperată, John. Fă ceva.
Douăzeci și trei de minute pentru o singură întrebare ?
Bine, să luăm o pauză.
- Să schimbăm benzile. - Haide, omule.
Opriți înregistrarea.
Îmi pare rău, domnilor.
Trebuie să luăm o pauză. Se schimbă benzile.
Bine. Cum a ieșit ? Ai primit ceea ce îți trebuia ?
E fantastic.
Bine. Bine. Mulțumesc.
Scuzați-mă. O clipă, domnule.
Desigur. Nu te grăbi.
Ce faci, David ? Nu-l mai lăsa să bată câmpii.
Nu e nimic. Acestea erau doar schimburile de replici introductive.
Dar această înregistrare durează doar două ore.
Aproape jumătate s-a scurs deja și irosim material valoros, bine ?
Clipa în care a luat decizia de a demisiona,
ar fi trebuit să înscriem niște puncte cu chestia asta.
Vrei să trec la subiectul Vietnam ?
Nu. Nu. Trebuie să obțin ceva
legat de noaptea demisiei. În regulă ?
Nixon era în cel mai prost moment din carieră.
Era îngenuncheat.
Se ruga cu Kissinger ? Haide, îl poți încolți cu chestia aia.
Ascultă, a fost bine ?
Perfect, dle.
Nu a sunat prea arogant sau interesat ?
Deloc. Păreați în control, sigur pe dv., ca un adevărat om de stat.
Bine.
Acum continuați exact la fel.
Răspunsuri lungi. Controlați discuția.
Nu-l lăsați să câștige teren.
Bine, am înțeles.
Filmăm.
Revenim la camera trei în patru, trei, doi și...
Citind relatările acelor extraordinare ultime zile,
îmi pare că momentul cel mai emoționant a fost
cel al clipei de apropiere cu Henry Kissinger.
A fost cel mai emoționant moment al carierei dv. ?
- Bine, bine. - Da.
Aș putea spune că a fost, poate, cel mai emoționant moment
pe care l-am trăit vreodată.
Doar că, ei bine, e greu de spus
care este momentul cel mai emoționant
pentru că fiecare este diferit.
Îmi amintesc de ziua când a murit Eisenhower.
Ce Dumnezeu...
Și de cea în care mi-am condus fiica cea mare, Tricia, la altar.
Și de acea zi de la audierile în vederea procesului
când Julie, fiica mea cea mică, a intrat în biroul meu,
m-a îmbrățișat și m-a sărutat. A plâns.
Și plânge atât de rar.
A spus: "Tati, ești cel mai bun om pe care îl cunosc".
"Tati, ești cel mai bun om pe care îl cunosc" ?
"Și orice vei face, te voi susține".
"Va trebui doar să mai reziști puțin în inima flăcărilor".
E frumos.
Deci Kissinger și cu mine era în Sufrageria Lincoln,
și împreună am început să ne amintim
de unele dintre cele mai importante decizii la care am participat.
China, Uniunea Sovietică,
tratatul de pace cu Vietnam.
Permite-mi să îți spun ceva ce nu am mai spus nimănui.
Întotdeauna când a fost de luat o decizie dificilă...
ne aflam în Sufrageria Lincoln în acel moment,
am intrat în acea cameră cu gândul de a mă ruga.
"Henry, sunt quaker. Tu ești evreu".
"Niciunul dintre noi nu este neapărat un om ortodox",
"dar aș vrea să te gândești că fiecare dintre noi, în felul său, "
"are o adâncă sensibilitate religioasă".
"Așa că dacă nu te deranjează, ai dori să ne rugăm o clipă în tăcere" ?
Și am îngenuncheat. Mă aflam în fața mesei
unde Lincoln a semnat Proclamația de Independență.
Și după câteva clipe, ne-am ridicat amândoi și Henry a spus...
Este... îmi pare rău.
Este vreo problemă ?
A expirat timpul.
Au trecut două ore.
Serios ? Așa de repede ?
Dle președinte, înțeleg că timpul a expirat.
Ce păcat.
Începea să îmi placă.
A fost minunat.
Am filmat un material extraordinar.
E ciudat,
pentru că mă așteptam la întrebări referitoare la Vietnam.
Și ne-am pregătit pentru ele, nu-i așa, Jack ?
Da, și eu.
Cred că ne-am lăsat purtați de amintiri.
Într-adevăr.
Ne vedem poimâine la ora 10:00 ?
Da, așa este.
Abia aștept. La revedere.
Nu e nevoie să spui nimic.
- Dle președinte ! - Dle președinte !
Dle președinte !
Dle președinte, vă rog !
Ce îi vei spune ?
Îi voi spune că trebuie să se implice.
Trebuie să îl poată reduce la tăcere.
David, avem niște probleme fundamentale în abordarea noastră care cred...
Nu-ți face griji, Bob. Am situația sub control.
Putem folosi câteva dintre materialele cu Kissinger.
Da, dar trebuie să discutăm neîntârziat...
Uite, și eu sunt dezamăgit.
Dar mă întreb, oare putem să ne abținem de la discuțiile post-mortem ?
Nu am vrut să minimalizez problema. Doar că trebuie să mă întorc în LA
ca să discut ci niște oameni de la Weed Eater.
Vă mulțumesc tuturor ! Bine lucrat !
- Marv, Lloyd, a fost o zi grozavă. - Pa, David.
Ne vedem în curând. Fiți binecuvântați !
Ce naiba e Weed Eater ?
Este un mecanism de horticultură.
E unul dintre sponsori.
Ce s-a întâmplat cu Xerox ?
Și General Motors sau IBM ?
Să înțeleg că nu am reușit să atragem toți sponsorii mari.
Avem Alpo.
Mâncare pentru câini ?
Stai, John. Deja filmăm.
Deci suntem pe-aproape, nu ? Suntem foarte aproape ?
Asta e probabil o întrebare pe care să i-o pui lui David.
Suntem pe-aproape, John ?
Cred că am strâns vreo 30%.
Pe cale să vină ? Sau 30% în mână ?
Din nou, e probabil o întrebare pe care ar trebui...
În mână, 30% în mână.
Iisuse...
credeam că suntem complet finanțați.
Eram. Dar finanțarea a fost mereu condiționată de partea de publicitate
și nimeni nu a prevăzut că aceasta va scădea atât de mult.
De ce a scăzut ? În baza a ce ?
Credibilitatea proiectului.
Pe ce altceva se bazează vânzările din publicitate ?
Ascultă, îți înțeleg îngrijorarea.
Dar aș vrea să vă cer să îl luați mai ușor pe David
în următoarele câteva zile,
luând aminte la ce presiuni este supus acum ?
Pentru că în acest moment plătește totul din buzunarul propriu.
Așa că a pus în joc mult mai mult decât propria lui reputație.
Și noi nu am făcut asta ?
Păreai foarte sigur pe tine data trecută.
Nu înțeleg. De ce te-ai răzgândit dintr-o dată ?
Bine, e o nebunie. E vorba despre Richard Nixon.
Interviurile astea vor avea o rată de audiență de minimum 35%.
Jimmy ! Da. M-am întors, ca bănuțul proverbial.
Uite, nu-mi place să-i fac asta unui prieten,
și știu că deja te-ai implicat mai mult decât ți-am cerut eu,
dar aș dori să sapi și mai adânc.
Fix de asta mă ocup.
Am apucat să revăd înregistrările de ieri.
Și ?
Sincer ? Ai fost mult prea blând, David.
Haide. Lovește-mă, John. Lovește-mă cât poți.
Uite, sunt serios.
Trebuie să îl faci să se simtă mai puțin confortabil.
Poți începe prin a fi mai agresiv. Trebuie să îl ataci mai mult.
Dacă începe să o lălăiască, bang,
intervii cu o altă întrebare.
Nu vorbi despre generalități.
Fii exact.
Și mai presus de orice, nu-l mai lăsa să țină predicile alea de 23 de minute.
- Corect. - Și păstrează distanța
până să începeți să filmați.
Ieri s-a jucat cu tine.
Toate mizeriile despre "Ben-Hur" și lupta de a strânge banii.
Astea sunt jocuri mentale. Nu te angaja în ele.
Nu uita că ai de-a face cu un jucător de mare calibru.
Am înțeles.
Marele Inchizitor !
Nu, doar confidentul prietenos din vecini.
E în regulă. S-a spart un bec.
De asta am în jur atâția oameni de la Serviciile Secrete.
Nu ai de ce să îți faci griji.
Ca președinte, m-am obișnuit cu acest gen de lucruri.
Ed, trebuie să schimbăm becul ăsta imediat.
- Concentrați-vă, dle. - Da.
Bine, ne-am întors. Filmăm la numărătoarea mea.
Pregătiți-vă de filmare. Treizeci de secunde.
Liniște.
Ai avut o seară plăcută ?
Da, mulțumesc.
Ai avut relații sexuale ?
David, începem cu camera doi în patru...
trei, doi și...
Dle președinte, ați dobândit funcția promițând pacea,
dar imediat după ce ați ajuns la Casa Albă
implicarea SUA în Vietnam și războiul s-au prelungit
cu consecințe dezastruoase.
Ați simțit că ați trădat poporul care vă alesese ?
Vietnam nu era războiul meu.
Era moștenirea mea.
- Și mi se părea... - Intervino.
... că motivul prezenței noastre acolo
poate că nu fusese bine înțeles de poporul american.
Mi se părea că oamenii nu realizaseră
că era un test important al credibilității americane.
Întreaga lume ne urmărea pentru a vedea
dacă avem tăria de caracter să mergem până la capăt.
Putem să dau înapoi. Puteam să o fac.
Puteam da vina pe predecesorii mei.
Puteam să retrag trupele din Vietnam mai devreme,
și probabil că aș fi câștigat
și vreun premiu pentru pace scandinavic pentru asta.
Dar eu am crezut în acea cauză.
Și uneori, când crezi în ceva, alegi calea mai dificilă.
Puteți spune că eu am fost ultima victimă a războiului din Vietnam.
Da, spune-le asta celor schilozi.
Haide, David, Cambogia.
Și Cambogia ? O invazie împotriva căreia ați primit sfaturile tuturor.
Informațiile de la CIA și Pentagon spuneau în unanimitate că va eșua.
De ce ați făcut-o ?
Mai întâi,
ca urmare a incursiunii în Cambogia, am capturat 22.000 de puști,
15 milioane de cartușe, 150.000 de rachete și de mortiere.
Toate aparținând nord-vietnamezilor,
care altfel ar fi fost folosite
împotriva soldaților americani.
Dar una dintre justificările pentru această incursiune
era presupusa existență
a "centrului întregii operațiuni militare comuniste în Vietnamul de Sud"
un fel de "Pentagon din bambus" care s-a dovedit inexistent.
- Nu, nu. Așteaptă o clipă. Eu... - Și trimițând...
Și trimițând avioanele B-52 pentru a bombarda o țară,
ștergând de pe fața pământului întregi zone civile,
ați sfârșit prin a radicaliza un popor care era odată moderat,
unindu-i într-un sentiment anti-american
și creând un monstru, organizația Khmerilor Roșii,
ceea ce a condus la un război civil...
- În regulă ! - Și la genocid.
Da, bine, bine, bine. Așa este.
Bine, difuzați imaginile.
Difuzăm înregistrarea.
Domnule, sunt sigur că veți fi de acord
că sunt niște imagini tulburătoare.
Politica SUA nu a fost niciodată să ucidem civili.
Asta e metoda inamicului.
Nu sugerez...
Și dacă mă întrebi
dacă regret victimele aflate de ambele părți ale baricadei,
da, sigur că le regret.
Lasă-mă să îți spun ceva. Așa ceva te poate descuraja.
Da, dle, când te afli în fața a...
Dar oricând aveam îndoieli,
mi-am amintit de constructorul din Philadelphia,
pentru că a venit la mine
și mi-a zis: "Dle, am o singură obiecție la adresa războiului din Cambogia".
"Dacă intram mai repede în război"
"poate era capturată și arma"
"care mi-a ucis fiul în urmă cu trei luni".
Mă întrebi dacă regret invazia Cambogiei ?
Nu ! Nu o regret. Și știi ceva ?
Mi-aș dori să fi intrat în război mai repede și mai în forță.
L-am prins.
A fost îngrozitor. Îngrozitor. Și el era atât de sigur pe el.
Ce veți spune legat de Watergate ?
Îmi pare rău, băieți, am spus tot ce aveam de spus.
E mai bine ?
A fost. Fără îndoială, a fost mai bine.
Ce urmează ?
Politica externă.
Super. Rusia, China, chestia cu marile puteri.
Da, și ?
Dacă îl încolțește ca în problema Vietnamului,
imaginează-ți ce va face cu realizările lui reale.
Nu o să iasă prea frumos.
Răspunsul întrecea cu mult întrebarea.
Era o agonie să privești.
Atunci m-a sunat Hrușciov, implorându-mă să intervin.
El și cu Mao nu se înțelegeau,
iar Hrușciov știa că președintele
va vorbi cu mine și cu nimeni altcineva.
Doar în mine avea încredere Mao, în mod personal.
Când David încerca să îl atingă,
Nixon îl făcea fărâme.
Ce "revoluție", David ?
Tocmai l-ai lăsat pe Richard Nixon să pretindă
că țara era în revoluție ?
Cu protestatari care "bombardau" și "atacau" ofițeri de poliție ?
Eu nu-mi amintesc așa lucrurile.
Îmi amintesc de oameni care au protestat în mod pașnic și legitim
împotriva războiului din Vietnam !
- De asta îmi amintesc eu. - Opriți muzica, vă rog.
La final, supravegherea studenților și spargerea caselor jurnaliștilor
începea să sune ca o reacție naturală.
Îmi pare rău că ai impresia asta,
dar nu îți pot împărtăși opinia.
În ce privință ?
În privința a orice, sincer !
Credeam că astăzi am făcut mari progrese.
Ești nebun ?
Hai să îți spun cât de rău au mers lucrurile astăzi.
După înregistrări, am auzit doi membri ai echipei spunând
că nu au votat pentru el când au avut ocazia,
dar dacă ar candida din nou astăzi i-ar acorda votul lor.
Îi construiești imaginea prezidențială, pentru numele lui Dumnezeu !
Și lasă informațiile inutile, David.
Cui îi pasă dacă Nixon lua patul din Casa Albă cu el în Europa
- atunci când călătorea ? - Mie !
Păi, e irelevant !
Și e o anecdotă banală care ar distrage un...
Un ce ?
Haide. Nu, spune-o.
Voiai să spui un "prezentator de divertisment" ?
Da. Da, asta voiam să spun.
Bine, uite, e inutil să încerc să îți răspund.
Sincer, nu îți împărtășesc pesimismul și alarmarea.
Și această ridicolă autoflagelare,
după mine, este pur și simplu deprimantă.
Nu !
Și amenință să deturneze întregul proiect de la direcția sa inițială.
Uite, dacă există cineva aici care crede că vom eșua,
ar face bine să plece acum
sau îi va infecta și pe ceilalți.
Nimeni ?
Sigur.
Bine.
Sugerez că în loc să rămânem în hotel pentru următoarele cinci zile
să ne petrecem Paștele separat.
Dar înainte să plecați, Caroline și cu mine am dori
să veniți la o mică cină festivă
la noul local al lui Patrick Terrail.
Festivă ? Ce sărbătorim, David ?
Faptul că vom lucra cu toții la Burger King ?
- Ce sărbătorim ? - E ziua mea, Bob !
Aș vrea să îmi sărbătoresc ziua de naștere cu câțiva prieteni.
Uite, este Neil Diamond ?
Și el e Sammy Cahn ?
David, ai auzit asta ?
Iisuse, este Hugh Hefner.
Doamne.
Da, cred că el este. Cu Michael York.
Ele trebuie să fie Iepurașii.
Sunt Iepurași ? Iepurași adevărați ?
David, doar faptul că ai închegat totul este o realizare extraordinară.
Nimeni altcineva nu ar fi putut face asta.
Aceste interviuri vor rămâne pentru generațiile viitoare
de academicieni și de istorici politici.
E așa de rău ?
David !
Patrick.
Ce atmosferă festivă. Vă rog, nu vă ridicați.
Să înțeleg din asta că interviurile au mers bine ?
Mai bine de atât, doamnă. Au un succes răsunător.
Președintele are un avantaj de 11-0.
- Serios ? Bine. - Da.
Este foarte îmbucurător.
Mă bucur că totul a mers în conformitate cu planul.
Înțeleg.
Nu putem face nimic ?
Serios ?
Bine. Mulțumesc că mi-ați spus.
E adevărat. Au renunțat la emisiunea din Australia.
O, nu, David.
Au simțit că trebuie să îmi reevaluez prioritățile.
Producătorul meu e îngrijorat că va urma și emisiunea de la Londra.
Am pus în joc absolut tot ce am
și încă nu am nicio garanție că voi vedea lumina zilei.
Ce am făcut ? La ce mă gândeam ? De ce nu m-a oprit nimeni ?
Trebuiau să mă oprească !
Nu, nu, nu.
Uite, nu trebuie să ieșim diseară. De ce nu rămânem acasă ?
Mă duc la Trader Vic și aduc ceva de mâncare.
Friptură sau pește ?
David ?
Nicio grijă. Te sun de la restaurant.
Vreau un cheeseburger.
Sună bine. Îmi plăceau cheeseburgerii,
dar D-rul Lundgren m-a obligat să renunț la ei.
M-a pus la o cură de brânzeturi cu ananas.
Le spune "burgerii hawaiieni"
dar nu au deloc gust de burgeri.
Au gust de polistiren.
Sper că nu deranjez.
Nu.
E vineri seară.
Probabil că ești cu cineva.
Nu.
Atunci ce faci ?
Un tânăr arătos,
un tânăr burlac singur vineri seara.
Dacă vreți să știți, mă pregătesc pentru ultima noastră întâlnire.
Acea foarte importantă întâlnire finală.
- Da. - Watergate.
Pentru că eu cred că felul cum vei trata afacerea Watergate va determina
dacă aceste interviuri sunt un succes sau un eșec.
Ar trebui să am emoții ?
Voi face tot ce pot.
Așa este. Fără rețineri.
Știi, e ciudat.
Am stat pe scaune învecinate,
vorbind ore întregi, de-a lungul acestor zile,
și totuși am ajuns să te cunosc prea puțin.
Unul dinte oamenii mei, ca parte a pregătirii
pentru acest interviu ți-a realizat un profil.
Și îmi pare rău să spun că abia acum am apucat să mă uit peste el.
Găsesc niște chestii interesante.
Trecutul tău de metodist, originea modestă,
faptul că ai plecat la o Universitate plină de studenți din familii bogate.
Unde ai învățat ? La Oxford ?
Cambridge.
Snobii te priveau și ei de sus ?
Sigur că da. Asta e tragedia noastră, nu-i așa, dle Frost ?
Indiferent cât de puternici am ajunge, tot ne vor privi de sus.
Nu știu absolut deloc despre ce vorbiți.
Ba știi.
Haide. Indiferent cât de multe premii
sau titluri de ziar se scriu despre tine
sau cât de înaltă e funcția mea politică, tot nu ajunge.
Continuăm să ne simțim ca niște oameni mici,
ca ratații care ni s-a spus că suntem de sute de ori.
Șmecherii din facultate, bogații, cei de familie bună,
oamenii după al căror respect tânjeam cu adevărat.
Și nu de asta lucrăm acum din greu, ne luptăm pentru fiecare fărâmă,
ne cățărăm spre vârf prin oricare mijloace ?
Dacă suntem sinceri preț de o clipă, de cugetăm în sinea noastră un moment,
dacă ne permitem să aruncăm o privire
în locul întunecat pe care îl numim suflet,
nu de aceasta ne aflăm acum, aici ? Amândoi ?
Căutând calea de întoarcere la lumină,
sub lumina reflectoarelor înapoi pe podium.
Pentru că am simțit cum ne scapă printre degete.
Amândoi eram aproape de a ajunge la pământ !
Un loc unde snobii ne-au spus că vom ajunge.
Mușcând țărâna.
Umiliți pentru că am încercat cu atâta înverșunare.
La naiba cu asta !
Nu vom lăsa să se întâmple asta, niciunul dintre noi.
Le vom arăta noi vagabonzilor ălora.
Îi vom face să se înece cu succesele noastre necontenite,
cu titlurile din ziare, cu premiile, cu puterea și cu gloria !
Îi vom face pe nenorociții ăia să se înece !
Am dreptate ?
Da. Doar că numai unul dintre noi poate câștiga.
Da.
Și eu voi fi cel mai feroce adversar al tău.
Te voi ataca cu tot arsenalul,
pentru că luminile reflectoarelor
pot străluci doar asupra unuia dintre noi.
Și celălalt se va alege cu sălbăticia,
având alături de el
doar acele voci care ne răsună în cap.
Probabil îți dai seama că am băut.
Nu prea mult. Doar un pahar sau două.
Dar crede-mă,
când va sosi clipa, voi fi concentrat și gata de luptă.
Noapte bună, dle Frost.
Noapte bună...
dle președinte.
Cu sau fără brânză ? Am adus burgeri.
David ?
Trebuie să lucrez.
Cine a fost ticălosul ?
Iisuse, a fost Liddy ?
Probabil e nebun.
Da, este.
E cam țăcănit, nu-i așa ?
Nu e asta problema ?
Da, să-l ia naiba de Cabinet împreună cu tot restul.
Dar gata cu lingușeala. De acum încolo, să vină la mine.
Vreau să se facă un lucru
și nu vreau să aud nimic legat de asta.
Vreau să îți trimiți cel mai de încredere om
de la Serviciul de Imigrații.
Și se va ocupa de toate activitățile de la "Los Angeles Times".
Totul, subliniat. Și să-și trimită echipele să vadă
dacă încălca legile referitoare la imigranții ilegali.
- E clar ? - Da, domnule.
Dacă se sparge buba, sunt multe lucruri
care credem că ar fi dăunătoare
dacă lucrul ăsta va continua.
Alo ?
Jim, sunt David.
Bună. Cât e ceasul ?
Cât timp mai stai în D. C ?
Până marți.
Super. Îți amintești când mi-ai zis
că vrei să mergi la arhivele Curții Federale ?
Dragă, vrei să vezi ce are, te rog ?
Da, pentru chestia cu Colson ?
M-am documentat și eu puțin
și îți amintești de presentimentul pe care îl aveai tu legat de întâlnirea
dintre Nixon și Colson ?
La ce te gândeai ?
- Bună. - Bună.
Bună dimineața.
Și ?
Scuze, domnule.
Este 08:30. Bob, l-ai văzut pe David ?
Nu. Nici pe Frost, nici pe Reston.
Bună dimineața. Haide, să mergem.
Ce s-a întâmplat ?
Întârzie pentru prima oară.
Dle președinte !
Bună dimineața.
Dle președinte.
Dle Frost.
Treizeci de secunde până începem filmarea !
Treizeci de secunde. Liniște.
Dacă interviul de astăzi va fi la fel ca discuția noastră telefonică,
va fi exploziv.
Care convorbire telefonică ?
Telefonul pe care l-ați dat în camera mea de hotel.
David, începem cu camera trei în patru, trei, doi și...
Privind către ultimul an de președinție,
simțiți că ai obstrucționat vreodată justiția
sau ați făcut parte din vreo conspirație
pentru a acoperi obstrucționarea justiției ?
Nu.
E interesant că ai folosit termenul de "obstrucționare a justiției".
Poate că nu ai citit prevederile legale
referitoare la obstrucționarea justiției.
Se întâmplă să le fi citit.
Da, spui tu ? Atunci știi că aceasta nu presupune doar o acțiune.
Presupune și un motiv specific de corupție.
Și în acest caz nu am avut niciun motiv corupt.
Făceam totul pentru a servi interesele politice.
Oricum ar fi, consecințele directe
ale acțiunilor dv. ar fi fost
că acei doi spărgători
ar fi scăpat de proces.
Cum poate asta să nu fie o mușamalizare sau o obstrucționare a justiției ?
Cred că trecutul demonstrează, dle Frost,
că, departe de a obstrucționa justiția,
o facilitam în mod activ.
Când Pat Gray de la FBI mi-a telefonat, pe 6 iulie,
am zis: "Pat, continuă-ți investigația".
Cu greu poți numi asta obstrucționare a justiției.
Probabil, dar cu două săptămâni înainte de ziua de 6 iulie,
știm acum că erați disperat
încercând să blocați ancheta.
Nu, nu. Așteaptă o clipă. Eu nu...
Obstrucționarea justiției rămâne obstrucționarea justiției,
indiferent dacă ține un minut sau cinci minute
și nu e un argument valabil faptul că planul v-a eșuat.
Dacă încerc să jefuiesc o bancă și nu reușesc,
ăsta nu este un argument care să mă apere.
Am încercat, totuși, să jefuiesc o bancă.
Vrei să aștepți o clipă, dle Frost ?
Nu există nicio dovadă că am...
Motivul pentru că nu există nicio dovadă
este pentru că 18 minute jumătate
din conversațiile cu Bob Haldeman din această perioadă din iunie
au fost șterse în mod misterios.
Aceasta a fost o scăpare nefericită.
Și Bob Haldeman este o persoană riguroasă
care își notițe cu conștiinciozitate.
Notele sale încă mai există, la dispoziția tuturor.
Am descoperit ceva și mai bun decât notele lui,
o conversație cu Charles Colson,
care nu cred că a fost făcut publică vreodată.
Bine, începe.
Zici că nu a fost făcută publică ?
Nu, dar unul dintre documentariștii mei a descoperit-o la Washington
unde este la dispoziția oricui consultă arhivele.
Mă întrebam doar dacă am văzut-o vreodată.
Mai mult decât atât, domnule președinte.
Ați rostit acele cuvinte.
Ați pretins că ați aflat despre incident pe 23 iunie.
Da.
Dar această transcriere a unei înregistrări
realizate cu trei zile mai devreme
demonstrează clar că mințiți.
În ea, îi spuneți lui Colson: "Întreaga anchetă va înceta"
"dacă nu cumva unul dintre cei șapte începe să vorbească".
"Asta rămâne o problemă".
Ce înseamnă:
"Dacă nu cumva unul dintre cei șapte începe să vorbească" ?
Apoi trecem la o conversație pe care ați purtat-o cu John Dean
pe 21 martie, anul următor.
Într-o singură transcriere, negru pe alb,
am ales niște fraze, iar acestea sunt cuvintele dv.
"Ai putea primi un milion în bani-gheață".
"Știu de unde i-ai putea obține".
"Omul care trebuie mai ales ținut sub control este Hunt".
"Nu trebuie să rezolvăm problema cu Hunt" ?
"Ia milionul de dolari".
"Mie mi se pare că merită".
"Nu ești de acord că ar trebui să te ocupi de problema cu Hunt" ?
"Problema ta principală este Hunt".
"Ar trebui să te ocupi de ea". "Îți pot oferi banii".
"Ehrlichman mi-ar putea furniză un mijloc de a ți-i trimite".
"Nu avem de ales cu Hunt"
"decât să îi dăm cei 120.000 $ sau cât cere, nu ?"
"Christoase, dă-i tot ce avem".
Și aș putea continua. Mie mi se pare
că cineva care încerca să mușamalizeze o operațiune
nu putea exprima lucrurile mai clar de atât, nu-i așa ?
Permite-mi să te opresc,
pentru că faci ceva
ce eu nu fac și nici nu voi face
pe parcursul acestor filmări.
Mă citezi în afara contextului,
într-o ordine schimbată. Și aș putea adăuga
că am participat la aceste interviuri
fără să am ceva notat în fața mea.
E viața dumneavoastră, dle președinte.
Ați susținut tot timpul
că nu știați nimic despre toate acestea înainte de data de 21 martie.
Dar în februarie, avocatul dv. personal a venit la Washington
pentru a strânge suma de 219.000 $,
bani destinați reducerii la tăcere a spărgătorilor.
Chiar vreți să credem
că nu știați despre asta ?
Nu știam nimic. Credeam că banii au un scop caritabil.
Pentru ajutorul legal al celor aflați în dificultate.
S-au livrat prin cabine telefonice
și în aeroporturi de oameni purtând mănuși.
Nu așa sunt plătiți în mod normal avocații, nu-i așa ?
Am mai dat declarații referitoare la acest subiect.
A fost treaba lui Haldeman și Ehrlichman.
Nu știam nimic. Bine !
Ai tras o concluzie.
Mi-am exprimat poziția, să trecem mai departe.
Să trecem la restul.
Nu, stați așa. Nu, stați așa.
Nu, nu vreau să vorbesc...
Dacă Haldeman și Ehrlichman au fost singurii responsabili,
când ați aflat despre acest lucru,
de ce nu ați sunat la poliție ca să fie arestați ?
Nu e și ăsta un fel de mușamalizare ?
Da, poate ar fi trebuit să fac asta. Poate ar fi trebuit.
Să îi chem pe agenții federali în biroul meu
și să le spun: "Aceștia sunt cei doi oameni".
"Târâți-i la secție",
"luați-le amprentele și apoi aruncați-i în închisoare".
Eu nu sunt un astfel de om.
Oamenilor acestora, Haldeman, Ehrlichman, le cunoșteam familiile.
Îi cunoșteam de când erau copii.
Da, dar pe plan politic,
presiunea să renunț la ei a devenit insuportabilă !
Așa că am făcut-o. Am retezat un braț,
apoi l-am retezat pe celălalt și acum nu mai sunt un măcelar bun !
Și întotdeauna am susținut că ceea ce făceau ei,
ceea ce făceam cu toții, nu era un act criminal.
Când ai poziția mea,
trebuie să faci multe lucruri care nu sunt întotdeauna
în sensul strict al legii... legale, dar le faci totuși
pentru că sunt în interesul națiunii !
Corect. Așteptați. Așadar, dacă înțeleg corect
chiar spuneți că în anumite situații
președintele poate decide că dacă este în interesul națiunii
poate face ceva ilegal ?
Spun că atunci când o face președintele înseamnă că nu este ilegal.
Poftim ?
Asta cred eu.
Dumnezeule.
Dar îmi dau seama că nimeni altcineva nu îmi împărtășește opinia.
În acest caz, ați accepta
să lămuriți odată pentru totdeauna
faptul că ați fost implicat într-o operațiune mușamalizată
și că ați încălcat legea ?
- Doamne, l-am prins. - Eu...
Rahat !
Haide să luăm o pauză.
Ce naiba se întâmplă ?
Tăiați. Tăiați.
- Poftim ? - Încheiați totul.
Încheiați totul acum.
Nu eu decid asta. Va trebui să vorbiți cu regizorul.
- Este în camioneta de acolo. - Să vină aici.
Ascultă, avem o problemă.
Jack, ce faci ? Iei pauză ?
Schimbăm benzile de înregistrare.
David, putem vorbi cu tine o clipă, te rugăm ?
Ce naiba se întâmplă, Jack ?
Era pe cale să cedeze și știi asta.
Oameni buni, este un moment critic din viața lui.
Vă dați seama că v-am putea da în judecată pentru asta ?
Ai sabotat în mod deliberat interviul, Jack.
Uite, vâslim în aceeași barcă.
Sunt sigur că putem găsi o soluție.
O soluție ? Ce naiba tot spui acolo ? Ăsta e un interviu !
Bob, pot să-ți reamintesc...
Este o încălcare a contractului. V-am putea da în judecată.
Pentru Dumnezeu, Jim. De ce nu îi dai liber o săptămână ?
Dă-i liber și un an !
Fă-i și un nenorocit de masaj !
Ai grijă ce spui, ce naiba !
Ce ai făcut ? Arunci prosopul, Jack ?
Ți-a fost milă de mine ?
Domnule, am simțit
că dacă sunteți în pragul de a face o dezvăluire
ar fi bine să ne rezervăm o clipă
pentru a gândi totul mai bine.
Vreau doar să vă subliniez
cât de important este acest moment
și câte consecințe potențial dezastruoase
dezvăluirile inopinate ar putea avea.
Știu.
Dar să continui să neg totul...
Apreciez gestul tău.
Se poate spune că situația nu e deloc pe roze.
Jack, continuăm ?
- Continuăm. - A avut suficient timp la dispoziție
să urzească o nouă minciună, așa că ține garda sus.
Ascultă, totul va fi bine. Continuă de unde ai rămas.
Treizeci de secunde.
Zece secunde.
David ? Patru, trei, doi și...
Dle președinte, vorbeam despre
perioada 21 martie - 30 aprilie
și despre greșelile făcute de dv. și mă întrebam
dacă ați folosi un termen mai tare decât "greșeli" ?
Cuvântul nu pare să fie suficient de descriptiv
pentru ca oamenii să înțeleagă.
Și tu ce cuvânt ai folosi ?
Doamne.
În regulă.
Dacă m-ați întrebat, cred că sunt trei lucruri
pe care oamenii ar dori să le audă din gura dv.
Mai întâi, că probabil au fost mai mult decât greșeli.
Au fost ilegalități.
Și, da, ar putea fi numite și crime.
Apoi: "Am făcut abuz de putere pentru că eram președinte".
Și: "Am făcut poporul american"
"să trecă prin doi ani de agonie inutilă"
"și îmi cer iertare pentru asta". Și știu cât de dificil este
pentru oricine, mai ales pentru dv.
dar cred că oamenii au nevoie să audă acest lucru.
Și cred că dacă nu o spuneți
veți fi bântuit pentru tot restul vieții.
Este adevărat. Am făcut greșeli, unele oribile,
unele care nu erau demne de un președinte,
unele care nu au îndeplinit standardele de excelență
la care am visat pe când eram copil.
Dar, dacă îți amintești, erau vremuri dificile.
Am fost prins într-un război care a durat cinci ani
cu partizanatul jurnaliștilor, al Congresului,
al Comitetului Ervin.
Dar da, voi recunoaște că au fost momente
în care nu mi-am asumat în întregime răspunderea
și că am fost implicat într-o operațiune de mușamalizare, cum îi spui tu.
Și aceste greșeli le regret profund.
Nimeni nu are cum ști ce înseamnă
să îți dai demisia din funcția de președinte.
Dacă vreți să mă pun pe jos și să vă implor...
Nu ! Niciodată !
Încă insist că au fost greșeli ale inimii.
Nu au fost greșeli ale rațiunii.
Dar au fost greșelile mele. Nu învinovățesc pe nimeni.
Mi-am făcut-o cu mâna mea.
Le-am pus în brațe o sabie și ei au înfipt-o,
apoi au răsucit-o în rană cu plăcere.
Și cred că dacă aș fi fost în locul lor aș fi făcut același lucru.
Și poporul american ?
L-am dezamăgit.
Mi-am dezamăgit prietenii.
Mi-am dezamăgit țara.
Și, cel mai rău,
am dezamăgit sistemul de guvernare.
Și visurile tuturor acelor tineri
care ar trebui să participe la guvernare
dar acum se gândesc doar că e prea coruptă.
Da.
Am dezamăgit poporul american
și acum va trebui să port această povară
pentru tot restul vieții mele.
Carierea mea politică s-a încheiat.
Întâiul și cel mai mare păcat al televiziunii înșelătoare
este că simplifică, diminuează
idei mari, complexe, că trunchiază timpul.
Cariere întregi sunt reduse la o singură imagine.
La început, nu am putut înțelege de ce
Bob Zelnick era așa de euforic
după interviuri
sau de ce John Birt se simțea atât de impresionat că s-a dezbrăcat
și s-a aruncat în ocean.
Dar asta era înainte să înțeleg cu adevărat
puterea reductivă a prim-planului.
Pentru că David reușise în acea ultimă zi
să obțină, într-un moment pasager,
ceea ce niciun jurnalist,
niciun procuror, niciun comitet juridic
sau inamic politic nu reușise să o facă.
Chipul lui Richard Nixon,
umflat și răvășit de singurătate, dezgust de sine și înfrângere.
Restul proiectului și eșecurile sale urmau nu numai să fie uitate,
ci să înceteze în totalitate să mai existe.
Cine a ieșit triumfător, dle președinte ?
Asta numești tu un șoricar ?
Foarte drăguț.
Interviurile Nixon/Frost au avut un succes nebun.
Cred că au atras cea mai mare audiență pentru un program de știri
din istoria televiziunii americane.
David a apărut pe coperta revistelor "Time magazine" și "Newsweek magazine".
Și chiar și presa politică,
mult încercata presă politică,
i-a trimis lui David mesaje de remușcare și de felicitare.
David, vreau să te felicit.
Interviurile ?
Nu, nu m-am uitat la ele. Nu am putut.
Bună.
Cred că David l-a mai văzut o dată pe fostul președinte.
Înainte să părăsească California pentru a ajunge din nou la Londra,
s-a dus până în San Clemente pentru a-și lua adio.
Bună ziua, dle Frost. Mă bucur să te revăd.
- Dră Cushing. - Bună ziua.
Vă rog să îmi scuzați ținuta de golf.
Este uniforma oficială a pensionarilor.
Te întorci acasă ?
Da.
Pentru un răsărit strălucitor de noi proiecte și de noi provocări ?
Așa sperăm.
Mă bucur pentru tine.
Nu am urmărit interviurile când s-au difuzat,
dar mi s-a spus că au avut un mare succes.
Înțeleg că jurnaliștii care au fost așa de drăguți cu tine
pe mine nu m-au mai tratat așa de îngăduitor.
Da, mi-a părut rău să văd asta.
Condoleanțele nu sunt necesare.
M-am educat să nu mai aștept nimic de la puii ăia de lele.
Iertați-mă, dră Cushing.
Știu că trebuia să spun "fiii aceia de cățele",
dar Manolo iubește câinii
și nu îi place când vorbesc animalele de rău.
Vă pot servi cu ceva ?
Da. Ați dori niște ceai sau șampanie ?
Mai avem caviarul acela pe care mi l-a trimis șahul Iranului.
- Nu, mulțumesc. - Sigur ?
Haide. Nu e niciun deranj.
Nu, serios, noi trebuie să...
Bine, bine. Mulțumesc că ați venit.
Ai fost un oponent de temut.
La revedere, dle președinte.
La revedere.
La revedere, dle președinte.
La revedere.
Doamne ! Aproape că am uitat. Eu...
V-am adus un cadou, acei pantofi pe care i-ați admirat.
V-am adus o pereche.
Ia te uită ! Mulțumesc.
Sunt impresionat. Drum bun !
David, crezi că aș putea vorbi cu tine între patru ochi, o clipă ?
Știi petrecerile acelea ale tale ?
Cele despre care am citit în ziare ?
Chiar îți plac ?
Desigur.
Nici nu ai idee cât de norocos ești.
Știi ? Să îți placă oamenii și ei să te placă pe tine.
Să ai acea ușurință în exprimare, acel șarm.
Eu nu le am. Nu le-am avut niciodată.
Te cam face să te întrebi de ce mi-am ales o viață
unde totul depinde de cât de mult te plac ceilalți.
Sunt mai potrivit pentru o viață de gânditor,
de dezbateri, de discipline intelectuale.
Poate nu ne-am ales bine rolurile.
Poate că tu trebuia să fii un om politic
și eu un intervievator riguros.
Poate.
David.
Chiar te-am sunat în acea seară ?
Da.
Am discutat despre ceva important ?
Despre cheeseburgeri.
Despre cheeseburgeri ?
La revedere, domnule.
New York, Londra și Sydney
l-au reprimit pe David cu brațele deschise
la fel ca prietenii și investitorii lui,
care se îmbogățiseră de pe urma acelor interviuri.
Și-a reluat toate emisiunile.
Și-a redobândit până și locul la masa din restaurantul "Sardi's".
Cât despre Richard Nixon,
cu siguranță că nu a reușit niciodată
să se mai reabiliteze, cum își dorea cu atâta disperare.
Cea mai importantă moștenire pe care a lăsat-o
este că astăzi, în limba engleză, orice ilegalitate politică
primește imediat sufixul "- gate".
David Frost continuă să lucreze
ca prezentator de emisiuni și intervievator.
În prezent, petrecerea sa anuală din vară
este obligatorie pe agenda socială britanică.
Interviurile cu Nixon au rămas cea mai mare realizare a carierei sale.
Richard Nixon și-a publicat memoriile de 1.000 de pagini în 1978,
dar a rămas o figură controversată.
A vizitat din nou China și Rusia, în calitate de simplu cetățean american.
A rămas absent din viața politică americană
până la moartea sa, în urma unui atac cerebral, în 1994.
Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
ReSincronizarea: Bgf