Jeg hadde en drøm. Jeg ble påkjørt.
Jeg mistet hukommelsen og flyttet inn hos foreldrene mine.
God morgen! Våkn opp, trøtting.
Du er ikke i koma lenger. Kom igjen. Stå opp.
Vi har en travel dag. Vi skal klippe håret helt likt!
Å, la det være en drøm.
Det er OK. Jeg er faren din.
-Ja, jeg vet det. Du sa det. -Samantha, frokost.
Og det er mora di. Hun er på kjøkkenet.
Ja, jeg husker det jeg vet nå.
Bare ikke noe jeg visste før ulykken.
Og på kjøkkenet oppbevarer vi maten.
Det er godt å vite. Unnskyld.
Der er hun. Samantha, du husker barndomsvennen din, Dena.
Hei. Jeg har fri, så jeg tenkte jeg skulle se om du ville gjøre noe.
-Beklager, hun er opptatt med meg. -Jeg hadde faktisk tenkt
-å være opptatt med meg i dag. -Høres ikke morsomt ut.
Hvis vi ikke skal bli kjent igjen,
-hva var poenget med påkjørselen? -Det er sant, men
jeg har vært i koma og har ingen minner.
Jeg har bare lyst til å finne ut hvem jeg er.
Jeg vet ikke hva jeg jobber med.
-Jeg vet ikke hva jobben min er. -Jeg vet ikke.
-Du har ikke snakket med meg på to år. -Tjue for meg.
-Jeg tror det var noe i et hus. -Da var det ikke astronaut.
Vet dere hva?
Kanskje jeg har et kort eller noe.
Skal vi se.
Jeg har et kort om legetime. I dag. Hvem er dr Kegoshian?
Fra sykehuset? Å, er han hjernelegen?
Eller han som fikk oss til å donere organene hennes?
Jeg likte ham. Han var morsom.
OK. Jeg må på denne timen.
Du og jeg kan bli kjent mens du kjører meg til byen.
Husker du ikke? Jeg skal jo klippe håret.
Howard, hun begynner å glemme ting igjen.
Beklager. Du har vel bær i sjampoen.
Mr Cellophane, nei!
Nei, det er greit. Takk for skyssen, Dena. Det er bare...
Herregud, mødre, hva?
Det er bare... Hva er det igjen?
Liksom, nok er nok, bare gå. Ikke sant?
Min er død.
-Herregud. Unnskyld. -Nei, du har jo hukommelsestap.
Du var veldig snill da du hørte om det.
Du insisterte til og med at vi flyttet begravelsen så du kunne komme.
Gjorde jeg?
Ja. Du kom ikke likevel, men du sendte nydelige blomster.
Vel, det var da noe.
Jeg sendte vel ingen blomster?
-Nei. -Ja, ja.
GJØREMÅL: GÅ TIL HJERNELEGEN
Jeg føler meg etter forholdene bra.
-Fysisk, mener jeg. -Knepp opp.
Kanskje mamma har rett.
Kanskje jeg er for ivrig etter å finne tilbake i livet,
men når alt er et mysterium, vil man bare...
...ta tak og holde godt fast...
Du er ikke nevrolog, er du vel?
Vil du gå opp én eller to cup-størrelser?
Hva med tre? Jeg mener, bare...
GJØREMÅL: GÅ TIL PUPPELEGEN
Hei, Andrea! Andréa.
-Hva det nå er. Hei. -Hei.
Jeg var i området. Visste du jeg skulle ha brystoperasjon?
Ja. Jeg synes det er en flott idé.
Virkelig? Hvorfor? Synes du jeg trenger det?
Hva så? Jeg får skjortene dine når de blir for små.
Jeg blir med opp.
Én god ting ved slaget mot hodet, hva?
-Hva da? -Heisfrykten din forsvant.
Nummer to.
-Ja. Ja. OK. -Kom igjen. Det er OK.
OK. Beklager. Beklager. OK.
Ja, det går bra.
Det er viktig informasjon. Det var det jeg ville ha.
Finne ut av ting, komme tilbake til livet.
Det vil jeg også, men er det ikke for tidlig å gå på jobb igjen?
Det er greia. Jeg spurte ikke hvor jeg jobber eller hva yrket mitt er.
Så hvor jobber jeg, da? Vet du det?
Hæ? Hæ?
SAMANTHA NEWLY VISEPRESIDENT
-Er det meg? -Jepp.
Jeg jobber her! Dette er kontoret mitt!
Er jeg visepresident?
Dødskult. VP! VP!
GJØREMÅL: JOBBE
Nå finner vi ut av ting. Greit.
Hva gjør vi? Vent. Du er advokat. Er jeg advokat?
Vrient? Høres vrient ut.
På tide å dra, men ingen flere spørsmål.
Ingen bør vite om ditt lille hukommelsesproblem.
Tegn på svakhet sniffes ut og ødelegges.
Hvor tror de jeg har vært?
-Vet ikke. Kanskje rehab. -Sa du det?
Rehab er trendy, virker ungt.
OK, men vent litt. Hva gjør vi her?
-Herregud! Det er deg. Hei. Unnskyld. -Sekretæren din.
Beklager. Jeg ventet deg ikke i dag, men velkommen tilbake. Eplet ditt.
-Å, takk. -Glemte å starte på det. Beklager.
Får jeg henne til å starte på eplet?
Kom deg ut før noen andre ser at du er tilbake, så forteller jeg mer senere.
-Som hva vi gjør. -God morgen, mr Chapman.
Har du papirene? Trenger dem før 11.
-Straks, sir. Selvsagt. -Takk.
-Så... ferdig med rehab? -Jepp.
Er det hundehår? Vær tilbake før 11.
Herregud.
OG... TILBAKE TIL EKSKJÆRESTEN
Jeg er visepresident for noe, og jeg har mitt eget kontor,
og jeg har en stor stol og en kaffekopp og en sekretær
som er skikkelig redd for meg. Jeg er jo mektig!
Og vet du hva?
Fant ut at jeg skal ha brystoperasjon, og at jeg har heisfrykt.
Hvordan var din dag?
-Jeg spiste en kjeks. -Beklager at jeg buser inn.
Trenger noe å ha på meg til det som skjer klokka 11.
Mener ikke å gjøre forholdet vårt enda rarere.
-Kommer BH-en til å synes? -Husker du at vi slo opp?
Ja.
Ja, jeg trodde det før også, men du kom igjen.
Jeg vet det. Jeg drar om to sekunder. Hva jobber jeg med, forresten?
-Noe på Chapman and Funk. -Jeg vet det.
-Jeg var på Chapman and Funk. -Ikke bli sint.
Jeg prøvde å vise interesse, men hver gang jeg spurte deg,
snakket du sakte, som om jeg var en ape.
Man trenger ikke snakke sakte til en ape.
Jeg kommer til å savne kakene.
-Kake? -Bursdagskake.
Du foreslo forbud mot bursdager på jobb for å spare penger.
Hadde en hel fryser med konfiskerte kaker.
-Jeg må ha hatet bursdager. -Eller elsket kake.
Jeg må tilbake til klokka 11, men vil gjerne høre mer.
Vet du hva? Jeg mener ikke å klage,
men jeg føler at jeg har all jobben med å gjøre det slutt.
Hei, hei, Frank. Jeg vet ikke om jeg liker disse klærne.
Du kjenner meg. Er dette meg?
-Ja, det er det. -Du så ikke etter.
Jeg vil si det er en forbedring.
Virkelig? Hvordan da?
Coco Chanel sa: "For å unngå å overpynte seg,
burde damer se i speilet og ta av seg én ting."
Med deg var det ofte verdigheten.
Takk for oppriktigheten.
Burde jeg operere puppene?
-Vi er ikke venner. -Nettopp.
TRAPPER
Tjue etasjer.
OK. OK.
Hei. Takk, sekretær.
Hør her, jeg har ti sekunder på meg før møtet.
Ikke bare spør meg, men si meg: Hva gjør vi?
Som vi blir fortalt. Jeg vet det nå. Skjer ikke igjen.
Nei. Andrea! Jeg skal til å bare bløffe meg gjennom møtet, OK?
Det ville være fint å vite hva det er...
Klokka er 11, sett i gang.
-Jeg vil gjøre det. Nå. -La oss gjøre det.
-Nei. -Nei? Nei. OK. Beklager.
-Hvem vil begynne? -Fikk en byrådshøring om
-kirkeeiendommen. -Noen andre?
CRA-møte. Vil ikke at vi gjør om gamlehjem til leiligheter.
-Grunn? Bysonene? -Rask høring.
Eiendom!
Det er... Det er det vi driver med.
Rehab. Hun er ikke vant til eget serotonin.
Jeg vet hva Sam mener. "Eiendommer: Det er det vi driver med."
Ikke ha møter og megling, men å ta eiendommer
og bygge dem ut til vår elskede bys beste. Stemmer?
Ja da. Veldig.
-Hvordan fjerner vi kirken? -Ikke fjern den!
Hun har rett. Bygg kirke. Det er kjøpesenter vegg i vegg.
Kjøp det, flytt inn en juksekirke, si den vil bygge ut.
Flott idé, for byrådet kan ikke velge side i en religiøs debatt.
-Sa ikke kjøp et senter. -Det trenger vi ikke.
Lei en butikk, sett opp et skilt med Immigrantavdeling.
-Tømmer stedet, får det billig. -Hør på det!
Vet ikke hvorfor jeg leder møtet. Se på Sam.
Hun kommer tilbake, helt nykter, med skarpere klør enn noen gang.
De som ikke drar på rehab, får sparken.
Jeg trenger ideer på pulten min innen midnatt, kanskje vi kan dra tidlig.
Flott møte.
Tja... for en drittjobb.
Bank-bank!
Å si "bank-bank" er ikke det samme som å banke på.
-Hva så du på? -Ingenting.
-Er du nysgjerrig på kroppen din? -Nei, det er jeg ikke.
Jeg prøver å forstå hvorfor jeg ville operere puppene.
-Tja, la meg se. -Nei. Herregud. Nei.
Jeg har jo sett dem tusen ganger før.
Jeg lagde dem, for svingende. Kom igjen. Lukk opp.
Bank-bank. Sett på maken!
-Kan du gå? Jeg må kle på meg. -Ikke noe galt med brystene dine.
De er flotte. De forblir flotte. Du har gode gener.
-Bare se på disse. -Nei, stopp. Bare...
Det handler ikke om puppeoperasjonen.
Det handler om... Det handler om hvem jeg er.
Jeg fant ut hva jeg jobber med i dag, og jeg liker det virkelig ikke.
-Slutt, da. -Jeg kan ikke slutte. Og gjøre hva da?
Jeg vet ikke en gang hvordan man gjør det jeg gjør.
Ikke si hun kan slutte! Hva med helseforsikringen?
Howard, gå vekk!
Hør her. I morgen går vi til den nye spillbutikken Marjorie Law åpnet
med pengene byen ga henne da hun ble truffet av fyrverkeri.
Den heter Bli med på leken. Hun skal få et nytt puslespill.
Jeg vil ikke legge puslespill. Jeg er et puslespill.
Hva ville jeg gjøre da jeg var liten?
-Puslespill. -OK, vi kan legge puslespill.
Men nå må jeg finne ut
-hva det er jeg er glad i. -I hvert fall ikke meg.
-Å, herlighet. -Nei, du hater meg jo. Det er greit.
Vi skal legge puslespill, OK? Det er bare...
Du sa i morges at dette er et nytt liv.
Og kanskje jeg burde ha et nytt liv som jeg ønsker det.
Kanskje. Jeg vet ikke.
I morges hadde du ikke tid til meg
fordi du prøvde å finne ut hvem du var.
Nå har du ikke tid fordi du finner ut hvem du er.
Det nye livet ser ut som det gamle, for det inkluderer ikke meg.
Så ha det gøy i kveld, og ta på deg et kort skjørt.
Det tar fokus vekk fra brystene.
GJØREMÅL: SI OPP JOBBEN
Du er helten min.
Jo, du er det. Skal du virkelig bare slutte?
-Nei. -Kanskje. Er jeg gal?
-Ja. -Vær så god.
Hva skal du gjøre da, hvis du slutter?
Hun kan gjøre hva hun vil.
Du kan gjøre det du drømmer om.
Du kunne redde newfoundlendere. Du kunne...
Nei, det er alt. Newfoundlendere.
Hvordan kom hun inn dit? Er det ingen ved døra?
Nei, nei. Hun har rett. Jeg kan gjøre hva jeg vil.
Jeg kan jo skrive. Jeg kunne male.
Jeg kan åpne en muffinsbutikk, eller en kaffebar.
-Eller en kaffebar med muffins. -Akkurat. Gjør det.
OK. Poenget er at jeg opplevde denne greia,
-denne nær-døden-opplevelsen. -Herregud, når da?
-Da jeg ble påkjørt. -Å, det. Ja. OK, fortsett.
Hvis det er en grunn til at ting skjer, så er det grunnen, ikke sant?
Kanskje det var fordi jeg skal gjøre noe viktig med livet mitt,
forbedre verden, hjelpe de små.
Hvem små? Dvergene?
Dvergene har det bra.
Eller bare ikke være utilfreds med jobben.
Kom igjen, Andrea. Elsker du virkelig jobben din?
Vet ikke. Hva så? Hvis alle vil elske jobben sin,
vil økonomien falle sammen. Hjelper det dvergene?
Jeg gjør det. Jeg slutter.
Herregud, det føles så riktig. Hvorfor gjorde jeg ikke dette før?
Beklager. Kredittkortet ditt ble avvist...
Hva mener du?
Tretti tusen dollar i kredittkortgjeld?
-Hvordan kan det skje? -Kjøpte du en nyre til meg?
Jeg skal si deg hvordan det skjer: Hår, sminke, negler.
Men vet du hva? Mest... sko.
Herregud.
Herregud, samlet jeg på sko?
Var landet basert på en slags sko-myntenhet?
Herregud. Jeg vet hva jeg gjør.
Jeg returnerer alle sammen. Det gjør jeg.
De må vel ta dem tilbake? Noen av dem er ikke brukt en gang.
Så kan jeg betale ned gjelda, si opp den dumme jobben
og følge drømmen min og hjelpe dvergene.
-Hva med disse? -Ikke de. De er søte.
-Sam... -Nei, hør på meg.
Jeg kan gjøre dette, OK?
Bare si hvor jeg legger kvitteringene.
I veskene som matcher.
Dumme gamle meg. Gamle meg ødela for nye meg!
Hvordan skal jeg kunne begynne på nytt når fortida
strekker seg inn i framtida og drar meg inn i nåtida?
Så sant, så sant.
Og nå kan jeg ikke si opp, og jeg må jobbe. Det er urettferdig!
Hvorfor urettferdig?
At jeg må jobbe så jeg kan betale regningene!
Så jeg kan tjene penger!
OK, det hørtes mye mer urettferdig ut inni hodet mitt enn uttalt.
-Og hvem er disse dvergene? -Glem det.
Nei. Ingen dverger, ingen skriving, maling eller muffins.
Da blir det vel ingen brystoperasjon heller.
Jeg har mer av det, kamerat.
GJØREMÅL: FORBEDRE JOBBEN
Her er min idé. Jeg tror du vil like den.
Tror jeg vil elske den.
Jeg har ikke funnet ut av alle detaljene, men da...
Da jeg var på rehab, hadde vi noen flotte gjestetalere.
Det var en spesiell en. Han var veldig, veldig rik.
Kan ikke si navnet hans på grunn av anonymitetsgreia.
Han sa at hemmeligheten bak suksess er å gjøre det de andre ikke gjør.
Så istedenfor å fjerne kirken... Er du klar?
Vi gjør ikke det.
Jeg forstår ikke.
Vi får navnet Chapman and Funk til å bli forbundet med...
-De fattige. -Ja! Ja, hjelpe de fattige.
Nei, være fattig. Er du blitt gal?
Nei. Jo. Nei, hør her.
Det vi gjør, er ikke utbygging. Vi utformer.
Åpner et bakeri, siden folk elsker muffins.
OK. Hør her.
Jeg vet ikke hva de tok ut av deg på rehab,
men jeg vil at du reiser deg og går tilbake,
og betaler hva som helst for å dytte dritten tilbake i kjeften din.
-OK. -Bra møte.
-Det gikk visst ikke bra? -Han er en dust.
Og? Du visste hvordan du kunne lure ham.
Neste gang du går dit, smiler du og knepper opp litt,
-så går det bra. -Jeg knepper ikke opp...
Herregud.
Jeg fatter ikke at du går opp tjue etasjer hver morgen.
-Beundringsverdig. -Det gjør meg sterk
og to klesstørrelser mindre enn det jeg egentlig er.
Du burde prøve. Har du rapportene?
Du må begynne å pusse opp kontoret mitt.
Få malerne inn med en gang, så det ikke lukter i morgen.
Sov der i natt, for å se at det er trygt.
-Takk. -Hva gjør du på mitt kontor?
Hørte du ikke? Fikk det fordi jeg tok Sternwood Properties.
Sternwood er mine. Hvordan... Å nei, det gjorde du ikke.
Chapman falt ikke for et så billig knep.
Hvem tror du hadde ideen om disse?
Unnskyld meg, men jeg må bare si noe.
Kanskje jeg ikke sa klart nok fra.
Jeg mente å si at vi begge vet at du har
oppmuntret minst én kvinne her til å ha brystoperasjon.
Så hvis du noen gang snakker til en dame her om kroppen hennes igjen,
vil, innen vi er ute av retten, dette stedet hete Chapman, Funk and Newly.
Eller bare Funk and Newly. Newly and Funk. Samme det.
-Gjør det klart. Kirken blir? -Det er en begynnelse.
Én ting til.
Gratulerer, kjære Tracy
Gratulerer med dagen
Sier du at din sekretærs bursdag tilfeldigvis er i dag?
Nei, men jeg gir en beskjed.
Hun sa: "Nei, jeg kan ikke gjøre det." Jeg sa: "Må jeg beordre deg
til å ha det fint? Spis et kakestykke. Spis to." Stakkars.
-Hun er diabetiker. -Herlighet.
Nei, spytt ut!
-Heisan. -Hei.
På jobb igjen, ser jeg.
Ja. Jeg er ei jente som jobber.
Ikke som hore eller... noe sånt.
-Her er et kantstykke. -Ja, jeg ser det.
Alt trenger ikke handle om jobben, vet du.
De 80-timers ukene er visst ille for andre ting også.
Venner og familie, for eksempel.
Og det trenger ikke vare evig.
Men folk jobber jo, ikke sant?
Og jeg tror jeg kan forbedre ting der borte.
-Mye gjeld, hva? -Bare legg puslespill.
Jeg drømte at jeg våknet opp ren og hvit som snø,
all gjeld ettergitt og alle synder vasket bort.
Det høres flott ut, men det er bare tull.
Gårsdagen kan ikke gjøres ugjort, den er en del av i dag.
Vi drar den med oss som en svær, gammel hund.
LEI FOR Å HØRE OM MOREN DIN. JEG VET DU SAVNER HENNE. SAM
Vi kan bare kontrollere i dag. Hvis vi får til i dag...
...kan vi kanskje til og med prøve oss på i morgen.
Jeg skal forresten ikke ha brystoperasjon.
Nei? Bra.
Da burde du virkelig begynne å sove med BH.