Jag drömde att jag blev påkörd.
Jag tappade minnet och flyttade in hos föräldrarna.
Upp och hoppa! Vakna, sömntuta.
Du ligger inte i koma längre. Upp med dig.
Vi har mycket att göra. Vi ska klippa oss likadant!
Snälla, låt det vara en dröm.
Det är okej. Jag är din pappa.
-Jag vet. Du har sagt det. -Samantha, frukost.
Det är din mamma. Hon är i köket.
Jag minns det jag fått veta nu.
Bara inte det som hände före olyckan.
Och köket är där vi förvarar maten.
Bra, då vet jag. Ursäkta.
Där är hon. Samantha, minns du din barndomsvän, Dena?
Hej. Jag var ledig så jag tänkte se om du ville hitta på nåt.
-Tyvärr har hon fullt upp med mig. -Faktum är att jag tänkte
-ha fullt upp med mig. -Det låter inte roligt.
Om vi inte ska lära känna varann igen,
-varför blev du då påkörd? -Sant.
Men jag låg i koma och minns inget.
Jag vill ta reda på vem jag är.
Jag vet inte ens vad jag gör.
-Vad jag jobbar med. -Jag vet inte.
-Vi har inte hörts på två år. -Tjugo för mig.
-Jag tror det var nåt i en byggnad. -Inte astronaut, alltså.
Vet ni vad?
Jag kanske har nåt visitkort.
Få se. Vad har vi här?
Jag har en tid hos en läkare. Idag. Vem är dr Kegoshian?
På sjukhuset? Är det hjärnläkaren?
Eller han som fick oss att donera hennes organ?
Honom gillade jag. Han var rolig.
Jag går till mötet.
Vi kan lära känna varann när du kör mig till stan.
Kommer du inte ihåg? Jag ska klippa håret.
Howard, hon börjar glömma saker igen.
Förlåt. Du måste ha bär i schampot.
Mr Cellophane, nej!
Det gör inget. Tack för skjutsen, Dena.
Mammor!
Vad håller de på med?
Det räcker, stick nu! Eller hur?
Min är död.
-Herregud. Jag är ledsen. -Nej, du har minnesförlust.
Du var jättesnäll när du fick veta det.
Vi bytte begravningsdag så att du kunde komma.
Gjorde jag?
Du kom inte, men du skickade vackra blommor.
Alltid något.
Jag skickade inga blommor, eller hur?
-Egentligen inte. -Nej.
ATT GÖRA: GÅ TILL HJÄRNLÄKARE
Under omständigheterna mår jag bra.
-Fysiskt, menar jag. -Knäpp upp.
Mamma kanske har rätt.
Jag kanske är för ivrig att hitta tillbaka till mitt liv.
Men när allt är ett mysterium vill man verkligen...
...ta tag i allt och klämma...
Du är ingen neurolog, eller hur?
Vill du gå upp en kupstorlek eller två?
Kan det bli tre? Jag bara...
ATT GÖRA: GÅ TILL TUTTDOKTORN
Andrea! Andrea.
-Hur man nu säger det. Hej. -Hej.
Visste du att jag tänkte förstora brösten?
Ja. Det är en jättebra idé.
Varför ville jag göra det? Behöver jag det?
Vem bryr sig? Jag får dina kläder när de inte passar längre.
Jag följer med dig upp.
En grej var bra med att du slog i skallen.
-Vadå? -Du är inte rädd för hissar längre.
Nummer två.
-Okej. -Det är över!
Jag är ledsen.
Det är bra.
Det var värdefull information. Precis vad jag vill ha.
Så jag får tillbaka mitt liv.
Det vill jag också, men är det inte för tidigt att börja jobba igen?
Det är grejen. Jag har glömt fråga var jag arbetar och vad jag gör.
Var jobbar jag? Vet du det?
Va?
SAMANTHA NEWLY VICE VD
-Är det jag? -Ja.
Jag jobbar här! Det här är mitt kontor!
Är jag vice VD?
Coolt. Vice VD!
ATT GÖRA: JOBB
Nu händer det grejer.
Vad gör vi? Vänta! Du är advokat. Är jag advokat?
Är det svårt? Det låter svårt.
Det är dags för dig att gå.
Ingen får veta nåt om ditt lilla minnesproblem.
Alla tecken på svaghet spårar de upp och utnyttjar.
Var tror de att jag har varit?
-Jag vet inte. Kanske på rehab. -Sa du att jag var på rehab?
Rehab är trendigt, det får dig att verka ung.
Okej, men vänta. Vad gör vi här?
-Herregud! Det är du. Hej. Förlåt. -Din sekreterare.
Jag visste inte att du skulle komma, men välkommen tillbaka. Ditt äpple.
-Tack... -Jag glömde påbörja det. Förlåt.
Tvingar jag henne att påbörja mina äpplen?
Stick innan nån annan ser att du är tillbaka.
Jag berättar allt senare.
-Som vad vi gör! -God morgon, mr Chapman.
Har du skadedokumenten? Jag behöver dem.
-Jag hämtar dem, sir. -Tack.
-Jaha... Tillbaka från rehab? -Ja.
Är det där hundhår? Kom tillbaka till elvamötet.
Herregud.
OCH... TILLBAKA TILL EX-POJKVÄNNEN
Jag är vice VD över nåt, jag har ett eget kontor.
Jag har en stor stol och en kaffekopp och en sekreterare
som är livrädd för mig. Jag är betydelsefull!
Vet du vad?
Och jag ska operera brösten och att jag är rädd för hissar.
Hur var din dag?
-Jag åt en Pop-Tart. -Jag är ledsen att jag rusar in.
Jag behöver nåt att ha på mig till det där elvamötet.
Jag vill inte göra det ännu konstigare mellan oss.
-Tror du att behån syns igenom den här? -Du vet väl att vi gjorde slut?
Ja.
Jag trodde det, men sen var du tillbaka.
Jag vet. Jag försvinner om två sekunder. Vad jobbar jag med, förresten?
-Nåt på Chapman & Funk. -Jag vet.
-Jag var precis där. -Bli inte arg på mig.
Jag har försökt vara intresserad men varje gång jag frågar nåt,
pratar du långsamt som om jag vore en apa.
Man behöver inte prata långsamt till apor.
Jag kommer att sakna tårtorna.
-Tårtorna? -Födelsedagstårtorna.
Du fick firman att sluta fira födelsedagar.
Vi fick frysen full av konfiskerade tårtor.
-Jag hatade verkligen födelsedagar. -Eller älskade tårta.
Jag måste till elvamötet, men jag vill gärna höra mer.
Vet du vad? Jag vill inte klaga,
men jag känner att jag gör allt jobb i vår brytning.
Hej, Frank! Jag är osäker på kläderna.
Du känner mig. Är det här jag?
-Ja, det är det. -Du tittade inte ens.
Det är bättre än det vanliga.
Jaså? Varför då?
Coco Chanel sa: "För att undvika för många accessoarer,
bör kvinnor se sig i spegeln och ta bort en sak."
För dig var det ofta värdigheten.
Tack för att du är ärlig.
Borde jag operera brösten?
-Vi är inte vänner. -Okej.
TRAPPHUS
Tjugo våningar.
Okej.
Hej. Tack, sekreteraren.
Jag har bara tio sekunder till mötet.
Fråga inte, bara säg mig en sak: Vad gör vi här?
Som vi blir tillsagda. Jag vet det. Det ska inte hända igen.
Nej. Andrea! Hör på. Jag ska bluffa mig genom ett möte.
Det vore bra om jag visste vad...
Klockan är elva, nu kör vi.
-Nu kör vi. Med en gång. -Nu kör vi.
-Nej. -Inte. Ursäkta.
-Då sätter vi igång. Vem börjar? -Det blir möte om kyrkotomten.
CRA vill inte att vi gör om ålderdomshem till andelslägenheter.
-Gäller det stadsplanering? -Samhällspåverkan.
Fastigheter!
Det är...det vi gör.
Rehab. Hon är inte van vid sitt eget serotonin.
Jag förstår vad Sam menar. "Fastigheter: Det är det vi gör."
Inte ha möten eller förhandla. Vi bygger fastigheter
och förbättrar stan vi älskar. Eller hur?
Ja. Visst.
-Hur blir vi av med kyrkan? -Gör er inte av med en kyrka!
Vi lägger till en kyrka. Det finns en galleria bredvid.
Vi köper den och öppnar en låtsas-kyrka som vill "expandera".
Bra idé. Myndigheterna kan inte lägga sig i en religiös debatt.
-Jag sa inte att vi skulle köpa nåt. -Det behöver vi inte.
Vi hyr en butikslokal och låtsas öppna immigrationskontor.
-Butikerna flyttar och vi får det gratis. -Så ska det låta!
Jag vet inte varför jag håller i mötet. Se på Sam.
Hon är spik nykter, smartare än nånsin med klorna redo.
Alla som inte åker på rehab får sparken.
Lämna idéer på mitt bord innan midnatt, så försök inte gå tidigt.
Bra möte.
Så... Det här jobbet suger!
Knack-knack!
Du vet att det inte är samma sak som att knacka?
-Vad tittade du på? -Inget.
-Är du nyfiken på din kropp? -Jag är inte nyfiken på min kropp.
Jag försöker förstå varför jag ville operera brösten.
-Låt mig se. -Nej!
Jag har sett dem tusen gånger.
Jag gjorde dem ju. Visa nu.
Knack-knack. Jösses!
-Kan ni gå? Jag ska klä på mig. -Det är inget fel på dina bröst.
De är fina. De förblir fina, för du har rätt gener.
-Titta här. -Nej, stopp!
Det handlar inte om brösten.
Det är... Det handlar om vem jag är.
Jag fick veta vad jag jobbar med och jag gillar det inte.
-Sluta, då. -Och gör vadå?
Jag vet inte ens hur man gör det jag faktiskt gör.
Säg inte åt henne att sluta! Hur ska hon bli försäkrad?
Howard, gå din väg!
Jag vet. Imorgon går vi till spelaffären Marjorie Law öppnade
med pengarna hon fick när hon fick fyrverkerier i skallen.
Den heter I'm Game If You Are. Hon har ett nytt pussel.
Jag vill inte lägga pussel. Jag är ett pussel.
När jag var liten, vad drömde jag om att göra då?
-Pussla. -Vi ska pussla.
-Men nu vill jag veta vad jag älskar. -I alla fall inte mig.
-Men herregud. -Du hatar mig. Det är okej.
Vi ska pussla, okej? Jag bara...
Du sa i morse att det är ett lytt liv.
Jag kanske borde skaffa ett nytt liv som jag vill ha.
Kanske det. Jag vet inte.
I morse hade du inte tid med mig, för du vill veta vem du var.
Nu har du inte tid, för att du vill veta vem du är.
Det nya livet liknar det gamla, för inget av dem har plats för mig.
Så ha kul ikväll och ta på dig en kort kjol.
Den tar uppmärksamheten från dina bröst.
ATT GÖRA: SLUTA PÅ JOBBET
Du är min hjälte.
Det är du. Tänker du verkligen sluta?
-Nej! -Kanske. Är jag galen?
-Ja! -Varsågod.
Vad ska du göra om du slutar?
Hon kan göra vad hon vill.
Du kan göra vad som helst som du kommer på.
Du kan rädda newfoundlandshundar. Du kan...
Det är allt jag kommer på. Newfoundlandshundar.
Hur kom hon in? Finns det inga dörrvakter?
Nej, hon har rätt. Jag kan göra vad jag vill.
Jag kan skriva. Jag kan måla.
Jag kan öppna ett muffinskafé eller en kaffebar.
-Eller en kaffebar med muffins. -Den. Gör den.
Poängen är att nåt hände mig.
-En nära-döden-upplevelse. -Herregud, när då?
-När jag blev påkörd. -Jaså, det. Okej, fortsätt.
Om saker sker av en orsak, vad är då orsaken?
Jag kanske är ämnad att göra nåt viktigt med mitt liv,
förbättra världen, hjälpa mindre bemedlade.
Vilka då? Dvärgar?
Dvärgar mår bra.
Eller slippa ogilla mitt jobb.
Kom igen, Andrea. Älskar du verkligen ditt jobb?
Vet inte. Vem bryr sig? Men om alla måste älska sina jobb,
skulle ekonomin kollapsa över natt. Hur hjälper det dvärgarna?
Jag gör det. Jag slutar.
Det känns så rätt. Varför har jag inte gjort det förut?
Ursäkta. Ditt kort godtas inte.
Vad beror det på?
Trettiotusen dollar i kortskulder?
-Hur går sånt till? -Du har köpt mig en njure?
Så här gick det till: Hår, smink, manikyr.
Men vet du vad? Det mesta är...skor.
Herregud.
Herregud, hamstrade jag skor?
Har landet gått över till en skobaserad valuta?
Jag vet vad jag gör.
Jag lämnar tillbaka dem. Det ska jag göra.
De måste väl ta tillbaka dem? Vissa är aldrig använda.
Sen kan jag betala av skulden, sluta på det hemska jobbet,
uppfylla mina drömmar och hjälpa dvärgarna.
-De här, kanske? -Inte de. De är fina.
-Sam... -Nej, hör på.
Jag klarar det, okej?
Bara säg var jag lägger kvittona.
I de matchande handväskorna.
Dumma Gamla jag.
Gamla jag förstörde verkligen för Nya jag, eller hur?
Hur ska jag kunna börja om när mitt förflutna
sträcker sig efter framtiden och drar tillbaka mig till nutiden?
Det är sant.
Nu kan jag inte sluta på jobbet. Det är orättvist!
Hur då orättvist?
Att jag måste jobba så jag kan betala räkningarna!
Så jag kan tjäna pengar!
Det lät mer orättvist i huvudet än när jag sa det högt.
-Vilka är dvärgarna? -Strunt samma.
Inga dvärgar, inget skrivande, inget måleri, inga muffins.
Jag antar att bröstoperationen är ute ur bilden.
Jag har fler såna, ska du bara veta.
ATT GÖRA: FÖRBÄTTRA JOBBET
Här är min idé. Du kommer gilla den.
Jag kommer älska den.
Jag har inte rett ut detaljerna, men...
När jag var på rehab hade vi fantastiska talare där.
Det var en kille. Han var förmögen.
Jag kan inte säga hans namn på grund av sekretessen.
Han sa att vägen till framgång är att göra det andra inte gör.
Så istället för att riva kyrkan...
Så gör vi inte det!
Jag hänger inte med.
Vi ser till att få namnet Chapman & Funk förenat med...
-De fattiga. -Ja! Vi hjälper de fattiga.
Nej, vi blir fattiga. Är du galen?
Nej. Jo. Hör på.
Eller så slutar vi bygga. Vi breddar oss.
Vi öppnar ett bageri, för folk älskar muffins.
Hör på.
Den här rehabiliteringen... Jag vet inte vad de gjorde med dig,
men jag vill att du reser dig, åker tillbaka dit
och betalar vad det kostar att glömma den dyngan.
-Okej. -Bra möte.
-Gick det inte så bra? -Han är en skit.
Förr kunde du styra honom.
Nästa gång ler du, öppnar en knapp,
-så går det bra. -Jag tänker inte öppna...
Herregud.
Jag kan inte fatta att du går 20 trappor varje morgon.
-Det beundrar jag. -Det gör mig stark och slimmad.
Du borde testa. Har du rapporterna?
Mitt nya kontor måste målas om idag, så att lukten är borta imorgon.
Sov därinne i natt för att kolla.
-Tack. -Vad gör du på mitt kontor?
Har du inte hört? Jag håvade in Sternwood Properties.
Sternwood är mitt. Hur... Du menar inte allvar!
Chapman föll inte för ett så billigt knep.
Vems idé tror du att de var?
Ursäkta. Jag måste gå och reda ut en sak.
Jag kanske inte var tydlig nog.
Vi vet båda att du
har uppmuntrat minst en kvinna att förstora brösten.
Om du nånsin talar med nån på företaget om kroppsdelar igen,
så processar jag tills det här stället heter Chapman, Funk & Newly.
Eller bara Funk & Newly. Newly & Funk. Vilket som.
-Så du vill ha kvar kyrkan? -Det är en bra början.
En sak till.
Ha den äran, kära Tracy
Ha den äran idag
Så din sekreterares födelsedag råkar vara idag?
Nej, men jag måste få fram budskapet.
Hon ville inte göra det, men jag sa: "Måste jag tvinga dig
att ha trevligt? Ät en bit tårta. Ät två." Stackaren.
-Du vet att hon är diabetiker? -Men för Guds skull!
Nej, spotta ut!
-Hej. -Hej.
Du är tillbaka på jobbet, ser jag.
Ja. Jag är en arbetande kvinna.
Inte som en hora eller så...
-En kantbit. -Jag har sett den.
Man måste inte bara jobba.
80 timmars arbetsvecka kan gå ut över annat.
Vännerna och familjen.
Det behöver inte vara för alltid.
Folk jobbar ju.
Jag tror att jag kan göra gott där.
-Du är skuldsatt, va? -Lägg ditt pussel.
Jag drömde en dröm. Jag vaknade ren och vit som snö.
Mina skulder var borta och mina synder förlåtna.
Det låter fantastiskt, men det är bara skitsnack.
Gårdagen kan inte raderas, det är en del av idag.
Vi släpar runt på det som en stor gammal hund.
JAG BEKLAGAR DIN MAMMAS BORTGÅNG. KRAM, SAM
Det enda vi kan kontrollera är idag. Om vi gör rätt idag...
...får vi en andra chans imorgon.
Jag tänker inte operera brösten.
Inte? Bra.
Då borde du verkligen börja sova med behå.