Siden jeg må få andre til å fortelle meg hvem jeg er,
får jeg ikke vært så mye alene.
Faktisk har jeg ikke hatt det stille og rolig siden jeg var i koma.
Jeg gleder meg veldig til jeg blir helt uavhengig igjen,
men i mellomtida er det ganske kult når jeg finner ut noe helt selv.
Herregud! Nei!
-Nei, nei! -Dra ut kontakten!
Vet du ikke at man ikke skal sette metall i mikroen?
Jeg vet det nå.
Man skulle tro de skrev noe så viktig på den.
Hvorfor er du ikke hjemme?
Mamma ville ikke la meg bruke ovnen. Sa jeg kom til å brenne ned huset.
-Herlighet. -Hva er det med beinet ditt?
Jeg måtte gå opp og ned trappene fem ganger med ting fra butikken.
Når jeg får min egen leilighet, skal jeg bo i en en-etasjes blokk,
sammen med folk som heller ikke liker heiser.
Ikke liker? Er det det vi kaller en lammende fobi?
Har du tatt heis? Det er som å være i en kiste som faller ned en gruvesjakt.
Jeg er bare frustrert over hvor sakte jeg lærer, eller gjenlærer.
En dag må jeg klare meg selv og lage mat.
Du lagde aldri mat før.
Vel, jeg gjør det nå.
Sjekk dette.
Så... deilig!
Tok du oregano i?
Hvordan det?
Så jeg er allergisk mot oregano.
Hva er oregano?
Et krydder.
Dere er håpløse.
Jeg ville elsket å ha matallergi. Det er som naturens slankekur.
Jeg prøvde å bli laktoseintolerant i fem år.
Jeg klarer meg ikke selv. Jeg kan ikke mate meg selv en gang!
Og... pling! OK, nok om Sam. Nå er det Andreas tur.
Jeg kom på en fyr jeg var sammen med, som het Peter...
Kan vi sørge for at det blir Denas tur også?
For noen ganger rekker vi det ikke.
De fleste ganger. Om ikke alltid.
Sam, du husker vel Peter?
Vi møtte ham her den kvelden vi oppdaget sakebomber?
Nei, Andrea, jeg husker ikke det, for jeg har hukommelsestap.
OK, tilbake til meg.
Jeg husker ikke telefonnummeret hans.
Så jeg gikk til en hypnoterapist for å se om hun kunne hjelpe.
-Virket det? -Ikke ennå, men...
Vent litt. En hypno... Hva er det?
Kan en hypnoterapist hjelpe deg med å få tilbake minnene?
Ja, de kan hjelpe med mye.
Søvnløshet, røyking, dinosaurfobi.
Kan jeg ta kontakt med din hypnoterapist?
Ja! Det er en flott idé!
Ja! Du var her da Peter ga meg nummeret sitt, kanskje du husker det.
Jeg tenkte faktisk mer på
å kanskje få igjen noen av minnene mine... om meg.
Er det fortsatt Andreas tur?
Gjett hva jeg husker?
Samantha, du skal ikke ha time med en hypnoterapist!
Hva er galt med å prøve å finne igjen minnene mine?
Ikke gjør det. Det er bare humbug.
Vi så en i Branson. Han fikk meg til å tro jeg var en and.
-Howard, han var hypnotisør. -Jeg blåser i hva han var.
Han fikk meg til å kvekke reklamesanger. Det var ydmykende!
Er det noe dere ikke vil at jeg skal finne ut?
Vil ikke at du skal grave. Folk ville betale for å glemme alt du har gjort.
Det spiller ingen rolle, jeg vil ha minnene mine.
-Husker du da du var åtte år? -Nei.
Du trodde du ville ha en trampoline helt til du stanget i bikuben.
Hvorfor plasserte dere trampolinen under en bikube?
For at du ikke skulle hoppe for høyt.
Alt jeg har gjort, har vært for ditt eget beste.
Selv når du sier ting som ikke er sant.
Jeg har aldri løyet for deg!
Du sa at bestevennen min på ungdomsskolen
var en utvekslingsstudent fra Praha.
Men du var så glad i Helena.
Du diktet henne opp!
Beklager at jeg prøver å utvide dine kulturelle opplevelser.
Når jeg teller baklengs fra tre, skal du åpne øynene
og huske alt vi akkurat har funnet.
Klar? Tre. To. Én.
Jeg er adoptert!
Jeg er adoptert! Ja!
Jeg er ikke genetisk bundet til å ende opp som de to.
Lurer på hvordan foreldrene dine er. Kanskje mammaen din er prinsesse.
Tenk om faren din er en ninja?
Tenk om faren din er sexy?
Jeg sier det bare.
Bør kanskje holde deg unna eldre menn. Bare i tilfelle.
-Noe er galt med deg. -Hvorfor ville de ikke fortelle meg det?
Hva så? Du er adoptert! Det er veldig trendy nå.
Ta fram brunkremen. Du kan komme fra hvor som helst i verden.
Nevnte jeg smykket?
Jeg hadde et hjerteformet smykke som mine biologiske foreldre ga meg.
Herregud, jeg vil ha det. Hvor er det?
Dette er veldig stressende. Jeg trenger en røyk.
Nei, nei, du røyker ikke.
Jeg gjorde visst det før. Takk, hypnoterapi.
Du begynte faktisk å røyke på grunn av meg.
Vi gjemte sigaretter på rommet ditt og røyka når mora di var ute.
Jeg trodde vi ville få bli med i den kule gjengen da.
Det virket for en av oss. Gjett hvem?
Meg. OK.
Jeg går hjem og sier til dem at jeg vet at jeg er adoptert.
Vi skal sette oss ned og ha en voksen samtale, akkurat som voksne.
Og pling! Husket du Peters nummer?
Mamma, pappa? Jeg fant ut det dere ikke ville jeg skulle vite.
Jeg er adoptert.
Adoptert? Dessverre ikke.
-Sa hypnoterapisten det? -Ja, men det er greit,
for familier kan lages på mange ulike måter,
og dere valgte meg, så jeg er spesiell.
Valgte deg? Nei, vi valgte ikke deg.
Du lar folk sette griller i hodet på deg.
Som da du gikk til skolerådgiveren som sa at du var intelligent.
OK, kan jeg få se fødselsattesten min, da?
Den finnes ikke.
Du klusset over hele med sprittusj da du var fire.
-Jeg kan se den likevel. -Nei, vi mistet den.
Da bestiller jeg bare en til.
Lykke til med det. Du ble født i internasjonalt farvann.
Virkelig? På ei sjørøverskute?
-Et cruiseskip. -Vi kalte deg nesten Carnival.
Wow. Dere må ha noen fantastiske bilder fra den turen.
Vi burde si det til henne.
Hva da? Det er OK. Bare si det.
En kveld mens pappa og jeg var ute i hagen,
brøt noen seg inn i huset og stjal alle fotoalbumene dine.
Ikke noen. Det var den Shawn Miller-ungen.
Og hvis jeg ville finne den Shawn Miller-ungen.
-Det var ikke det ekte navnet hans. -Selvsagt ikke.
Familien hadde ikke oppholdstillatelse, ble sendt ut før vi fikk igjen bildene.
-De var kurdere eller noe sånt. -Nei, de var islendinger.
Ja, ingen mistror vel en islending.
Har du lagt merke til at "Reykjavik" og "Ræva skit" er merkelig...
Hvor gikk hun?
Kanskje hypnoterapisten tok feil.
Nei. De hadde svar på alt.
Nå er jeg ikke redd for at jeg er adoptert, men kidnappet.
Du har et interessant liv.
Ikke sant? Jeg vil bare ha sannheten. Det er alt.
Og en sigarett.
Det skjedde noe morsomt i dag.
En av hundene mine kom seg inn i skapet.
-Da han kom ut, var han... -Kjempemorsomt. Må legge på.
Søren. Jeg glemte å si Denas tur.
Hva med dette? Hæ, løgnere?
Hva? Hva er det?
Ikke se! Hun prøver å hypnotisere oss!
Dette er et smykke som mine biologiske foreldre ga meg.
Jeg visste det! Innrøm det! Jeg er adoptert!
Nei, Samantha. Kom her.
Så dere kan lyve enda mer? Å, nei. La meg gjette:
Jeg er fra framtida. Eller kanskje dere reddet meg fra et vulkankrater!
OK, bare slapp av.
Slappe av! Jeg stoler på at dere sier sannheten, men det gjør dere ikke.
Vet dere hva? Jeg kan ikke ha forhold
basert på løgn, for jeg må vite hvem jeg er.
Jeg blåser i om jeg er adoptert,
men jeg føler meg ikke trygg her med dere lenger.
Jeg drar, for dere er ikke mine foreldre, og dette er ikke mitt hus.
Samantha, ikke gjør dette!
Jeg er ingen and! Jeg er ingen and!
BESTEVENNER ER DER FOR DEG
Så jeg bare dro.
Hvem de nå er, så... Jeg kunne ikke bli der lenger.
Bra. Du gjorde det rette.
Hvor skal du bo, da?
Jeg tenkte jeg kunne bo her.
Hvorfor tenkte du det?
Fordi vi er bestevenner?
Ja, det er vi.
Men vi er voksne også.
Og voksne klarer seg selv.
Dette er ikke... Det var ikke dette som skulle skje.
Du skal si noe sånt som: "Å, Sam. Du kan bli så lenge du vil."
Og så spiser vi kjeks.
Du får meg til å føle meg som en dårlig venn.
Vel, du er en dårlig venn.
Se på dette. Ser du det hullet?
Det er fra da du og jeg prøvde å bo sammen. Du kastet en lampe på meg.
-Hvorfor gjorde jeg det? -Fordi jeg kastet en på deg.
-Hvorfor det? -Vet ikke.
Det var noe med en hårstrikk. Poenget er: Nei.
Men jeg er annerledes nå.
Men det er ikke jeg, og jeg verdsetter vennskapet vårt
altfor høyt til å være her for deg.
-OK? -Ja.
Ta kofferten.
-Husket du Peters num... -Nei!
EKSKJÆRESTER ER DER FOR DEG
Takk for at du lar meg bo her.
-Kan jeg flytte på putene? -Det er ditt hjem.
Du ble alltid sprø hvis den lille endte opp under den store.
Jeg beklager alt jeg har sagt.
Jeg skal trykke opp kort med det.
Ikke bare det du sa, men ansiktshuden din ville trekke seg tilbake,
og alt jeg kunne se var øynene, tennene og hodeskallen.
Du så ut som en stor hvithai.
Jeg legger putene tilbake slik de var.
Nei, nei. Det er helt greit. Skjønner du? Du er alltid ærlig.
Selv om det får meg til å virke slem.
Nettopp.
Det er derfor jeg liker deg. Du sier alltid sannheten.
Du er et godt, skikkelig menneske,
og det er ikke mange sånne der ute i verden.
Jeg flytter i morgen tidlig.
Jeg skal finne et eget hjem.
-Dette er ditt hjem. -Det er hyggelig,
men jeg vil ikke være i veien.
Nei, jeg mener...
...dette er ditt hjem.
Du kjøpte det med dine penger.
Som... du hadde tjent.
Sier du at jeg eier leiligheten?
Ja.
Er dette mitt hjem?
Der er den. Den store hvithaien.
Du lot meg flytte ut?
Du sa du ville det.
Jeg trodde jeg måtte det!
Det hadde vært fint om jeg kunne ta den avgjørelsen selv!
Du lar meg stå her og takke deg for at du sier sannheten,
men du kunne bare lagt til at du er en stor løgner!
-Ha deg ut. -Men Sam...
Nei, ha deg ut! Ut!
Jeg kan ikke tro på noe du eller familien eller vennene mine sier lenger,
så jeg skal bo i en løgnfri sone!
-Hvor skal jeg bo? -Hører ikke, løgnfri sone.
Endelig. Samanthas tur.
HVEM TRENGER'EM?
Jeg vil gjerne bestille noe?
Ja, det er nettopp det.
Jeg vet ikke helt hva jeg kan spise, så...
Kung pang biff, er det farlig?
Nei? For det står jo "pang" midt inni.
Kan du bare ta med masse ting
og stå ved siden av meg og se om jeg dør?
Tyggegummi. Sigaretter! Det tar vekk appetitten.
Fyrstikker, fyrstikker.
Nei, nei.
Å! Herregud! Herregud!
For et svært sted.
SANNHETEN TIL SIST
Hei, Frank.
Er det ikke flott å være alene hele dagen, sånn som du er?
Vær vennlig å fortsette fremover.
Vet du hva? Jeg kan gjøre hva jeg vil.
Jeg har akkurat kommet hjem fra hypnoterapisten.
Jeg lærte mer på de 45 minuttene
enn alle andre har fortalt meg på flere uker.
For det første, så er jeg adoptert. Jeg vet ikke om jeg sa det.
Men jeg husker også en stor, høy, skallet mann,
som jeg tror er min biologiske far,
og han ga meg en nydelig, hjerteformet medaljong
og jeg hadde mange venner, og vi sang hele tida
og hadde mange spennende eventyr!
-Hadde du en hund? -Ja! Det gjorde jeg.
Som het Sandy?
Ja! Hvordan visste du det?
-Fordi det er Annie. -Annie? Hvem er Annie?
Det er Annie.
Jeg spilte Annie. Gosh.
Foreldrene mine. Mamma!
Jeg sa slemme ting.
Da møtte jeg vel ikke president Roosevelt?
Så dumt av meg å ikke huske dette. Jeg var jo også med, ser du?
"Reserve for Samantha Newly."
Men du ble aldri syk. Ikke en eneste kveld.
Niks. Sterk som en hest!
Stakkars mamma.
-Jeg kan aldri se henne i øynene igjen. -Bare be om unnskyldning.
Unnskyld er ikke godt nok. Ikke etter det jeg sa.
Takk for at du har tatt vare på alle minnene mine.
Bare hyggelig.
Det er litt rart. Du har jo så mange.
Ja, men det er verdt det.
-Shawn Miller trodde i hvert fall det. -Shawn Miller?
Islendingen? Fantes han?
Hvordan tror du jeg fikk bildet av din første danseforestilling?
Å, nei.
Hei.
Opp med humøret, miss Newly. Det blir sol. Gjett når?
Hold kjeft, Frank.
På én dag har jeg knust foreldrene mine, blitt sparka ut av bestevennen,
gjort ekskjæresten hjemløs og nesten brent ned leiligheten.
Ja, uavhengighet er flotte greier.
Kan jeg komme inn?
Jeg har med noe. En hjelpesending, fra mitt hjem til ditt.
Ikke noe spesielt, bare litt pynt og litt mat...
Mat!
Jeg er så lei for...
Vent til etter at du har svelget unna.
Jeg lagde maten, jeg trenger ikke se den om igjen.
Unnskyld.
Jeg har med noe mer også.
FORELDRENE MINE DRO PÅ CRUISE, OG ALT JEG FIKK, VAR Å BLI FØDT
Jeg lette etter den i fem timer i går kveld.
Den var i pappas verktøykasse, så den betyr mye for ham.
Den betyr mye for meg også.
Blekket er fortsatt vått.
Og?
Jeg vet ikke hva du vil!
Jeg vil bare vite hva som er sant og hva som ikke er det.
Ikke det du tror jeg vil høre.
Sannheten er at jeg ikke ville du skulle til hypnoterapisten.
-Fordi du ville beskytte meg. -Nei, fordi jeg ville beskytte meg.
Jeg var ikke den perfekte mor.
Jeg var egoistisk noen ganger.
Og jeg gjorde feil.
Og jeg... jeg sviktet deg.
Jeg var redd for at hvis du husket hvem jeg var...
...at du... ikke ville se meg mer.
Jeg spilte Annie!
Hva?
Jeg vet jeg ikke er adoptert. Jeg husket at jeg spilte Annie. På skolen?
Å ja, det stemmer.
Det stemmer, det gjorde du.
Det var ikke din beste rolle.
Du er ikke så god som søt. Det virket bare spydig.
Jeg er så lei for alt jeg sa.
Jeg vil kjenne deg.
Får jeg lov å være mora di igjen?
Du er mammaen min.
Jeg trenger deg! Jeg trenger hjelp.
Jeg er veldig sulten, og jeg setter fyr på ting hele tida.
Stakkars baby. Det går bra.
Så, så, jenta mi.
Jenta mi.
Jenta mi! Jenta mi! Du er så drøy!
Jeg lærte det fra deg, di flyfille!
Ja vel! Ja vel! Å, Peter! Se på meg!
31 25 55 01 92. 31 25 55 01 92.
Hva sier du nå? Du mumler.
Ingenting. Ingenting. Kan vi gå hjem?
Selvsagt. Du har alltid et hjem hos oss.
Du ser kanskje din fars gamle treningstrinn på rommet ditt.
Jeg ber ham ta det vekk. Ikke bli sint.
Kanskje jeg ikke er helt klar for å være uavhengig ennå.
Jeg prøver å huske tre tiår av et liv.
Gi meg litt tid.
Jeg trenger ikke huske alt nå,
og jeg glemmer vel av og til at det å finne ut hvem jeg er,
er tøft for alle.
Vi gjør alle vårt beste.
Og vi kommer til å gjøre feil, vi må være tålmodige med hverandre.
Jeg ringte Todd, og han kommer tilbake, så du kan slippe ham inn.
Han ba om unnskyldning, og jeg sa: "Greit, jeg er ikke..."
-Unnskyld, kan jeg avbryte? -Ja, hva er det?
Jeg kommer nok på noe.
Hvordan går det med hypnoterapien?
Å, det var bare tull. Bortkasta tid og penger.
-Å, jeg vet ikke det. -Hva?
Jeg la merke til at du tok heisen.
Hva?
Å, takk.
Veien til uavhengighet tar tid,
men uansett hvor du kommer fra eller hvor du skal,
så er veien alltid bedre når du kan snu deg til noen og si:
"Takk for at du er her."
Hvordan du klarer å bli så skitten
ved å gå fra huset til bilen, er helt utrolig.
Det har du fra din far, ikke fra meg.