"BARNDOMMEN UTMÅLES I LYDER OG LUKTER OG SYN,
"FØR FORNUFTENS MØRKE TIME VOKSER."
JOHN BETJEMAN
- Gå! - Kom igjen!
Gå!
Nå!
Jeg er hjemme.
- Ha det, Bruno! - Ha det, Bruno!
- Hei, kjære. - Mor, hva skjer?
- Vi feirer. - Feirer?
Faren din har blitt forfremmet.
- Det betyr en bedre jobb. - Jeg vet hva forfremmelse betyr.
Så vi holder en liten fest for å feire.
Han vil fremdeles være soldat, ikke sant?
Ja, vennen. Nå vil han være en viktigere en.
Jeg har enda mer spennende nyheter,
men jeg tror far vil fortelle deg om det selv.
- Flytte? Hvor? - På landet.
Det er milevis unna. Hva med Karl og Leon og Martin?
Kjære, jeg vet det er vanskelig,
men vi må alle si farvel til vennene våre for en stund.
Uansett kan vi vel få nye venner der, ikke sant?
Selvsagt får dere det. Dere vil få mange nye venner.
Bruno, du kan invitere vennene dine om morgenen før vi drar.
Tenk på det som et eventyr, som i en av bøkene dine.
Men dette er verdens beste hus.
Du vet aldri, det nye huset vi flytter til, er kanskje bedre.
Far sier det er en hage der.
Du skjønner det, Bruno, angående det å være soldat,
så handler det ikke så mye om valg, men plikt,
så hvis landet ditt behøver deg et sted, drar du dit.
Selvsagt er det mye enklere å dra et sted
når du vet at familien er så henrykt over å dra sammen med deg.
Bruno! Du blir større hver gang jeg ser deg.
Det har bare gått en uke, Nathalie.
Kanskje det er jeg som blir mindre.
Så, dere to,
hva synes dere om å flytte vekk fra Berlin?
Mor og far synes det er bra,
så da er det sikkert det.
Barn, oppfør dere. Send maten, takk.
Heil Hitler!
Gratulerer.
- Ser han ikke fantastisk ut? - Absolutt.
Jeg er så stolt av deg, gutten min.
Kjære vene, av og til lurer jeg på om dette er min skyld,
siden jeg lagde kostymer til skuespillene dine da du var liten.
- Du elsket å kle deg ut. - Nathalie...
Får det deg fremdeles til å føle deg spesiell, kjære Ralf?
Uniformen og hva den står for?
Mor, dette er en fest. La oss ikke ødelegge den.
Jeg, ødelegge ting?
Du bør være forsiktig.
Å uttrykke dine synspunkt i all offentlighet kan gi deg problemer.
Det vet du.
Hvor lenge blir du borte nå, min sønn?
- Til krigen er over, regner jeg med. - Det blir ikke så lenge da.
Bruno!
Bruno, det er på tide å ta farvel.
- Ha det. - Ha det!
"Nå som jeg skal gå til ro beskytt meg du min Herre god
"La natten våke over meg og lær meg, Herre, tro på deg
"Beskytt de små og syke arme Beskytt dem i velsignende varme
"Og så jeg ber i Jesu navn beskytt mine nære i din favn"
Amen.
Barn, se! Se! Vårt nye hjem.
Jeg har noe jobb å se til. Jeg kommer straks.
Vel, hva synes dere?
Kom igjen. Det er nydelig.
Velg hvilket rom dere vil ha. Jeg skal få Maria til
å hjelpe dere å pakke ut.
Hva synes du, Maria? Det nye huset.
Det kan ikke jeg uttale meg om.
Men det vil ikke føles som hjemme før vi får det til å føles slik, ikke sant?
Er han oppe alt?
Hvem var det?
En av fars soldater, antar jeg.
- Han så veldig streng ut. - Vel, er de ikke det da?
- Hvorfor hvisker vi? - Jeg vet ikke.
- Leke med hvem? - Barna på gården.
Gård? Jeg så ingen gård. Den også.
Du ser den bare fra rommet mitt.
Er det barn der?
- Ja, ganske mange. - Det er bra.
- Så jeg kan leke med dem? - Ja, hvorfor ikke?
Jeg tror jeg venter litt, for å se hvordan de er,
- for de virker litt merkelige. - Barna?
- Ja, og bøndene. - Merkelige på hvilken måte?
Beklager.
Grønnsaker.
Der.
Bruno, har du pakket ut alt?
Jeg tror du burde gå ovenpå og gjøre deg ferdig.
Takk, frue.
Bruno.
- Jeg sa at de var merkelige. - Hvem?
Bøndene. De bruker pyjamas.
Bruno, jeg lette etter deg.
Takk for det. Det var veldig nyttig.
- Jeg kommer innom senere. - Selvsagt, Herr Kommandant.
Kom inn.
Sitt ned, sitt ned.
Vel, hva synes du?
Kjære vene.
Jeg vil dra hjem.
Du er hjemme, Bruno. Hjemmet er hvor familien er.
Stemmer ikke det?
Bruno, du må i det minste gi stedet en sjanse.
Jeg lover deg, snart vil du...
Hvorfor bruker bøndene pyjamas? Jeg kan se dem fra vinduet mitt.
Du skjønner, Bruno, de folkene...
Du skjønner, de er ikke folk i det hele tatt.
Bruno, hvem sa at det var en gård?
- Var det Maria? - Nei.
Det er en gård, ikke sant?
Ja.
Har det med den nye jobben å gjøre?
Alt du behøver å vite om jobben min, Bruno,
er at den er veldig viktig for landet vårt og deg.
Vi jobber hardt for å gjøre verden et bedre sted
for deg å vokse opp i.
Men du er ingen bonde. Du er en soldat.
Bruno, kan du komme og hjelpe meg å rydde på kjøkkenet?
Kan jeg fremdeles leke med dem? Med barna.
Jeg tror ikke det, Bruno. Nei.
Som du sier, de er litt merkelige. Litt...
Vel, de er annerledes.
Ikke bekymre deg, vennen. Vi finner nok nye venner,
men ikke blant de på gården.
Ralf, du lovet.
- Du sa den var langt unna. - Den er det.
Hvordan kunne jeg vite at den kan ses fra vinduet?
En av dem var på kjøkkenet vårt.
- Mester Bruno, hvordan har du det? - Jeg er lei.
Du har sagt det samme hver dag i to uker.
- Det er sant. - Du burde gå ut og leke.
- Leke med hvem? - Jeg vet ikke. Gretel?
- Du kan jo ha det gøy alene. - Det er det jeg prøver å gjøre.
En ting er sikkert,
å sitte her og surmule gjør ikke tingene noe lystigere.
- Bruno, hva gjør du? - Utforsker!
Nei, ikke bak huset. Det er ikke lov.
- Utforsk foran huset. - Men jeg har utforsket alt.
- Finn på noe annet å gjøre. - Hva da?
Kom inn nå, så finner vi på noe.
Så, barn, hva gjør dere i dag?
- Samme som i går. - Og hva er det?
- Samme som i forgårs. - Bortsett fra at du utforsket.
- Jeg liker å utforske. - Hvor gikk du?
Jeg ville se i bakhagen, men mor lot meg ikke.
Bakhagen?
Gud forby.
Jeg antar du savner vennene dine.
Jeg savner til og med skolen.
Jeg hadde aldri trodd du skulle si det.
Du kommer ikke til å savne den lenge.
- Virkelig? - Jeg har ansatt en huslærer for dere.
En Herr Liszt kommer på besøk to ganger i uken.
Så vi skal ikke gå på skolen?
Skolen kommer hit?
På en gammel sykkel, regner jeg med.
Det er en fugl uten...
God morgen lille mann. Hvordan har du det denne morgenen?
- Kan jeg be om en tjeneste? - Vel, du kan be.
Fins det noen reservedekk her?
Et gammelt ett fra en av lastebilene eller noe?
Det eneste reservedekket jeg har sett her,
tilhører løytnant Meinberg.
- Bruker han det? - Ja, han er veldig knyttet til det.
Slutt. Han forstår det ikke. Han er bare åtte.
Du er bare 12, så slutt å late som du er eldre.
Hva skal du med et dekk?
- Jeg vil lage en huske. - En huske?
Det høres spennende ut.
Du!
Kom hit, nå.
Kom igjen!
Ta med denne gutten til uthuset i bakhagen.
Det er noen dekk der. Han velger ett.
Du bærer det dit han vil, forstått?
Vel, lille mann, hva venter du på?
Hva med dette?
Hvor er mor?
Hun er ute.
- Når kommer hun tilbake? - Snart, tror jeg.
Ikke bekymre deg.
- Men jeg kan blø i hjel. - Nei da, det vil du ikke.
- Behøver jeg å dra på sykehus? - Nei, det er bare et lite sår.
Kom igjen. Det er ikke så ille.
Se, nå er det bedre.
- Hva heter du? - Pavel.
Nå må du sitte rolig i noen minutter
før du begynner å gå på det igjen.
Vil du fortelle mor om det?
Jeg tror hun vil se det selv.
Hun vil sikkert ta meg med til doktor.
Det tror jeg ikke.
- Det kan være verre enn det ser ut til. - Det er det ikke.
Hvordan vet du det? Du er ikke doktor.
- Jo, det er jeg. - Nei, det er du ikke.
Du skreller poteter.
Jeg praktiserte som doktor.
Før jeg...
Før jeg kom hit.
Du kan ikke ha vært særlig god da, siden du måtte praktisere.
Hva skal du bli når du blir stor da?
Det vet jeg. Utforsker.
Hvordan vet du det?
Er det fint på gården?
Bruno, hva har skjedd?
Jeg husket, men falt av og slo kneet mitt.
Men Pavel bar meg inn og la på bandasje.
- Gå på rommet ditt. - Men Pavel sier...
Ikke diskuter. Gå på rommet ditt.
Takk.
Det er urettferdig at du har denne utsikten.
Jeg bytter ikke.
Jeg tror skolen har kommet.
Jeg snakker om nåtidshistorie.
- Er dere interessert i nylige hendelser? - Ja, veldig.
Så dere kjenner til situasjonen
vår store nasjon er i nå.
Ja. Jeg leser aviser når jeg kan, og en av fars menn
oppdaterer meg om alt som skjer.
Bra. Og du, Bruno. Har du lest noe i avisene?
- Har du lest noe som helst? - Bøker.
Bra. Hvilke bøker?
Eventyrbøker, stort sett.
Du vet, riddere i rustning som utforsker fremmede land og slikt,
og dumme prinsesser som kommer i veien.
Det er det jeg skal hjelpe til med. Hvor gammel er du nå, Bruno, åtte?
På tide å slutte med eventyrbøker,
og begynne å lære fakta.
På tide å se mot den virkelige verden,
og jeg tror det er perfekt å begynne med denne.
Dø, dø!
Dø, dø.
Hallo.
Jeg utforsker.
- Hva gjør du? - Vi bygger en ny hytte.
Har du mange venner der borte?
Noen. Men vi krangler mye.
Derfor liker jeg meg her. Jeg kan være for meg selv.
- Jeg heter Bruno. - Shmuel.
- Unnskyld? - Jeg heter Shmuel.
Heter du det? Jeg har aldri hørt om noen som heter det før.
Jeg har aldri hørt om noen som heter Bruno.
Men Shmuel. Ingen heter Shmuel.
Jeg bor i huset der borte.
- Har du noe mat med deg? - Nei.
Er du sulten?
Hvor gammel er du?
- Åtte. - Jeg også!
Det er urettferdig, jeg må være her alene,
mens du er der borte og leker med vennene dine.
- Leker? - Vel, det nummeret.
- Er det med i en slags lek? - Det er bare nummeret mitt.
Alle får forskjellige nummer.
Ja vel. Hva skjer så?
- Jeg må gå tilbake nå! - Virkelig?
Ja.
Hyggelig å møte deg, Shmuel.
Deg også, Bruno.
Ha det.
Mor, jeg finner ikke fotballen min.
Den er vel i ett av skapene dine.
Nei, jeg har lett.
Kan jeg få litt sjokolade?
Én bit. Ja.
Bruno?
- Har du sett i kjelleren? - Kjelleren?
Etter fotballen.
Fanken.
- Gretel, jeg så nettopp alle... - Alle hva?
Alle dukkene dine, i kjelleren.
Dukker er for små jenter.
Det passer seg ikke å leke med dumme leker
mens folk er ute og risikerer livet for fedrelandet.
- "Mitt folks skjebene er min skjebene." - Skjebne.
"Dets kamp og sorg, dets gleder og elendighet er min.
"Jeg må jobbe og skape for oppstandelsen til mitt fedreland.
"Mitt folks historie er stor og prektig."
Og klokken er 12.00.
- Hva behager? - Er vi ikke ferdige nå?
Timen er over når læreren bestemmer det, Bruno,
ikke eleven. Kan du vennligst fortsette?
Bruno, der er du.
Jeg skal inn til byen en times tid. Blir du med?
Vær forsiktig med den der.
Takk.
Kan jeg spørre om noe?
Hvorfor bruker dere pyjamas hele dagen?
- Det er ikke en pyjamas. - Vel, de greiene der.
Vi må. De tok alle klærne våre.
- Hvem gjorde det? - Soldatene.
Soldatene? Hvorfor?
Jeg liker ikke soldater. Gjør du?
Jo, litt. Min far er soldat,
men ikke typen som tar klærne til folk uten grunn.
Hvilken type er han da?
Den viktige typen.
Han er ansvarlig for å gjøre alt bedre for alle.
- Er faren din bonde? - Nei, han er urmaker.
Eller var. Nå reparerer han stort sett støvler.
Det er rart at voksne ikke bestemmer seg
for hva de vil gjøre. Som Pavel.
Kjenner du ham? Bor der borte.
Han var doktor, men sluttet for å skrelle poteter.
Kan jeg stille et spørsmål til?
Hva brenner de i de ovnene?
Jeg så det røyk her om dagen. Er det bare mye høy og greier?
Jeg vet ikke. Vi får ikke lov å gå dit.
Mamma sier de brenner gamle klær.
Uansett, det lukter forferdelig.
Jeg skulle ønske du hadde husket sjokoladen.
Ja, beklager.
Kanskje du kan komme og spise middag hos oss en gang.
Jeg kan ikke. På grunn av dette.
Men det er for å holde dyrene inne, ikke sant?
Dyrene? Nei, det er for å holde mennesker inne.
Har du ikke lov å gå ut?
- Hvorfor? Hva har du gjort? - Jeg er jøde.
Jeg tror jeg må gå nå.
- Kommer du hit i morgen? - Jeg skal prøve.
- Ha det bra da! - Ha det.
En liten gave, kjære.
Takk, mamma.
- Har du sett Bruno? - Ute på husken sin, tror jeg.
Ja, torsdag er perfekt. Jeg skal få en bil til å hente dere.
Kommer bestemor og bestefar?
Kjente du den fryktelige lukten her om dagen?
- Den kom fra skorsteinene. - Syk? Hva da?
Den dagen jeg falt av husken.
- Kjente du den, mor? - Far.
Mor.
La meg snakke med henne.
Jo, det er hun. Jeg kan høre henne.
Ja. Vi ser frem til det. Far vel.
- Kommer ikke bestemor? - Nei.
Hun er tydeligvis ikke helt frisk, men bestefar kommer.
- Kjente du lukten, far? - Hva?
Den fryktelige lukten fra skorsteinene. Hva var det?
Jeg tror de brenner søppel av og til.
- Se. - Hva?
- Hei! - Gretel.
Hei, det er urettferdig!
- Gretel. - Hva?
Det er bare et spill.
Ralf, denne huslæreren du ansatte,
underviser han normalt folk på Gretel og Brunos alder?
Jeg tror det. Hvordan det?
Vet vi hva han lærer dem?
Gretel virker så...
De lærer det som alle barn lærer for øyeblikket.
De må ikke falle av.
Kom her.
Vi legger oss.
"Jøden krenket oss og egget våre fiender.
"Jøden fordervet oss med onde bøker.
"Han spottet vår litteratur og musikk.
"Over alt var hans påvirkning destruktiv,
"det endelige resultatet var vår nasjons kollaps,
- "og så..." - Ja, Bruno.
Jeg skjønner ikke.
En nasjons kollaps er én manns skyld?
Jøden her sikter til hele den jødiske rase.
Hvis det var bare én mann,
er jeg sikker på at noe hadde blitt gjort.
Men det finnes gode jøder, ikke sant?
Jeg tror, Bruno, at om du noensinne fant en god jøde,
ville du vært den beste utforskeren i verden.
Fortsett, Gretel.
"Jødens mål er å bli menneskehetens hersker.
"Jøden er ikke kreativ, men destruktiv.
"Han er vår kulturs fiende.
"Tusener av tyskere har blitt fattige på grunn av jøden."
Mester Bruno?
Hva gjør du? Du har akkurat spist lunsj, har du ikke?
Jeg skal gå en tur, og tenkte jeg kan bli småsulten.
Ikke gris til ranselen din. Kom hit med den.
- Jeg skal pakke den ordentlig inn. - Nei, det angår deg ikke.
Bruno, hva er det?
Hva gjør du med ranselen din?
Herr Liszt ga oss noen bøker. Jeg skal sette meg på husken og lese.
- La meg se. - Hva da?
- Bøkene. - Nei.
Bruno, jeg vil bare se bøkene Herr Liszt ga deg.
- Jeg løy. - Hva?
Jeg har bare
eventyrbøker.
Kom igjen. Ut med deg.
Maria, vi har to ekstra til kveldsmaten.
Kommandantens far kommer,
og jeg tror løytnant Kotler blir med.
Her.
Er noe galt?
- Ikke kast den tilbake. - Hvorfor ikke?
- Det er farlig. - Farlig?
Det er bare en ball. Kom igjen.
Liker du ikke å spille?
- Spiller du ikke med ball? - Ikke her.
- Forklar hvordan nummerleken er. - Jeg sa at det ikke var en lek.
Alle har bare numre.
Shmuel!
Bruno! Hva gjør du?
Ballen gikk over gjerdet. Jeg skulle bare hente den.
De lukter verre når de brenner, ikke sant?
Hva?
Du visste vel...
Elsa, jeg har taushetsplikt.
- Overfor din egen kone. - Ja.
Jeg sverget på mitt eget liv. Forstår du det?
Elsa, du tror også på dette.
- Du vil at landet skal være mektig. - Nei, Ralf, nei! Ikke det!
Hvordan kan du...
- Jeg er en soldat. - Hvordan kan du?
- Soldater kriger. - Det der er ikke krig!
Det er en del av den! En viktig del av den!
Fedrelandet vi alle ønsker, inkludert deg selv,
kan ikke oppnås uten slikt arbeid!
- Elsa. Elsa. - Kom deg unna meg! Unna meg!
Bestefar er her.
- Jeg tror ikke på det. - Bestefar er her.
Vi er straks ferdige.
Hvem fortalte deg om dette?
Hvordan har bestemor det?
Hun er dessverre litt uvel.
Det er synd, hun gledet seg sånn til å se deg.
- Kanskje neste gang, om hun blir frisk. - Absolutt.
Du vet, Ralf, din mor er virkelig syk.
Hun har snakket om denne turen i flere uker.
Kanskje det var derfor hun ble syk.
Faren din forteller meg at dere har en huslærer.
Ja. Han er hyggelig.
Men han lar oss ikke lese eventyrbøker.
Vi leser bare kjedelig, gammel historie.
Hør her, unge mann.
Hadde det ikke vært for historien, hadde vi ikke sittet her nå.
Din fars arbeid her
er å skape historie.
Da jeg var på din alder, var historie favorittfaget mitt,
det satte ikke min far pris på.
Hvorfor ikke?
Han var professor i litteratur ved universitetet.
Virkelig? Underviser han ennå?
- Jeg vet virkelig ikke. - Du vet ikke?
Vi snakker ikke sammen lenger. Han forlot landet for en stund siden.
Når da?
Omtrent fire år siden, Herr Kommandant.
Men han kan jo ikke være så gammel, hvor gammel er han, 40 eller litt eldre?
Hvor dro han?
Løytnant Kotler,
din far, litteraturprofessoren, hvor dro han?
Jeg tror han dro til Sveits, Herr Kommandant.
Så merkelig at han valgte å forlate fedrelandet
da landet trengte ham som mest.
Akkurat når alle trenger å bidra til reisningen av landet.
Mere vin!
Hvilke grunner oppga han? Hadde han tuberkulose?
Dro han dit for frisk luft?
Jeg vet ikke, Herr Kommandant.
Det må du spørre ham om.
Det blir nok vanskelig, ikke sant?
Siden han er i Sveits.
Kom igjen!
Hva feiler det deg i kveld?
Ja, kanskje det var derfor. Kanskje han var syk.
Hvis han da ikke var uenig.
- Jeg mener, i regjeringens politikk. - Man hører om slike menn.
Forstyrrede, de fleste av dem, eller rett og slett feige.
- Uansett, forrædere alle sammen. - Helt sant.
Hvis det formodentlig var tilfelle med faren din,
hadde du vel informert befalet ditt, siden det er din plikt.
Løytnant Kotler!
Din udugelige jøde! Avskum!
Ralf!
Jøde!
- Far bare satt der. - Hva hadde du forventet av ham?
Jøden fortjente det.
Kan jeg stille et spørsmål om gården?
Bruno, du tror vel ikke fremdeles at det er en gård?
Det er en leir. Det kalles arbeidsleir.
For jøder, tydeligvis.
Bare jøder?
Fordi de er de beste arbeiderne?
De er ikke der fordi de gode, dummen.
De duger ikke til noe.
De er der fordi de er onde.
- De er fienden. - Fienden?
- Jeg trodde vi slåss mot... - De er onde, Bruno.
Onde, farlige skadedyr.
Det er deres skyld at vi tapte første verdenskrig.
Har du ikke hørt på noe av det Herr Liszt har fortalt oss?
Nei. Egentlig ikke.
Far er ikke grusom, ikke sant? Han er en god mann.
- Så klart han er det. - Han har ansvaret for et grusomt sted.
Det er bare grusomt for dem, Bruno.
Vi bør være stolt av far, mere enn noen gang.
Han gjør landet mektig igjen.
Som du sier, de er litt merkelige. Litt...
Vel, de er annerledes.
De er fienden, Bruno.
Onde, farlige skadedyr.
Du skjønner, de er ikke folk i det hele tatt.
Hva gjør du her?
De trengte noen med små fingre til å vaske disse.
Vi bør ikke være venner du og jeg.
Vi skal være fiender. Visste du det?
Vil du ha?
- Hvordan er faren din? - Hvordan han er?
Er han en god mann?
Har du noen gang trodd han ikke var det?
Er du stolt av ham?
Er du ikke stolt av din?
Er det virkelig ille i leiren?
Hvordan våger du å snakke med folk i huset.
Hvordan våger du!
Spiser du?
Har du stjålet mat?
- Svar meg! - Nei, herre. Han ga den til meg.
Han er min venn.
Hva?
Lille mann,
kjenner du denne jøden?
Kjenner du denne jøden?
Nei, jeg kom bare inn, og han tok seg til rette.
Jeg har aldri sett ham før i mitt liv.
Du, gjør deg ferdig med glassene.
Jeg kommer tilbake for en prat
om hva som skjer med rotter som stjeler. Kom igjen.
De nyankomne er glade for å se at livet i leiren
ikke bare byr på jobb.
Det finnes mangfoldige tilbud for fritiden også.
På slutten av dagen i jernfabrikken
eller støvlefabrikken, kan arbeiderne nyte
de mange fritidstilbudene leiren kan tilby.
Organisert idrett er veldig populært.
De som ikke deltar, kan være tilskuere.
Etter at arbeidsdagen tar slutt,
er den tilgjengelige kafeen det ideelle stedet
for venner og familie å nyte et velsmakende og ernærende måltid.
Barna, spesielt, nyter baksten og kakene som tilbys.
Om kveldene holdes musikkonserter,
enten med tilreisende orkester eller lokale talenter
fra selve leiren, alltid med godt oppmøte.
Av andre aktiviteter kan vi nevne lesing i biblioteket,
pottemakeri, kokekunst, kunst og hagebruk for voksne og barn.
Nesten enhver aktivitet man kan ønske er tilgjengelig innenfor leiren.
Utmerket.
- Bravo. Fantastisk. - Takk.
Ha det, lille mann.
Shmuel! Shmuel!
Jeg forstår ikke.
Jeg så en film om leiren,
og det så så fint ut.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
Gretel og alle sammen sa mange ting,
og den soldaten er så skummel.
Jeg har kommet hit i dagevis, men du var aldri her.
Jeg trodde kanskje at vi ikke var venner mer.
Shmuel, jeg beklager det jeg gjorde. Er vi fremdeles venner?
Hvor er Kurt for tiden? Jeg har ikke sett ham på lenge.
- Hvem er Kurt? - Løytnant Kotler.
Han ble kommandert til fronten.
De følte at hans ungdommelige entusiasme
ville komme bedre til sin rett der.
Herr Kommandant, telefon.
Faktisk, Gretel, ble han sendt dit
fordi han ikke informerte overordnede
om sin fars manglende lojalitet til partiet.
Noe som var hans plikt.
- Han var uheldig. - Uheldig?
Uheldig siden faren hans var illojal, og ikke moren.
Man behøver tydeligvis ikke rapportere ens mor.
- Hva? - Når kommer Pavel tilbake?
- Mamma? - Aldri, dummen.
Det var far. De ble bombet.
Bestemor er død.
"...seieren du har oppnådd for oss,
"og alle som sover med ham,
"hold oss som ennå er levende, i evig brorskap
"med de som venter din gjenkomst på jorda,
"og alle som er nær deg i himmelen
"i enhet med ham som er oppstandelsen
"og livet, som lever og hersker med deg og den hellige ånd,
"en evig Gud, og verden uten ende. Amen."
Vi kan ikke ha det der. Hun hadde ikke villet det.
Han vil det.
"Allmektige Gud som ved dødens..."
Har du vært i begravelse noen gang?
Bestemor og bestefar døde rett etter at vi kom hit,
men de hadde ikke begravelser.
Den der dit.
Døde begge samtidig?
Av hva?
Jeg vet ikke.
Far sa at de måtte ha blitt syke på veien hit.
De måtte dra til et sykehus straks vi kom frem.
Vi så dem aldri igjen.
Dette er gøy.
Jeg skulle ønske vi kunne gjøre noe mer spennende, da.
- Den der dit. - Denne?
- Nei, den der.
- Denne her hit? - Nei, dit!
- Hit? - Nei.
- Jeg vil ikke at du skal dra igjen. - Ikke jeg heller.
Du kan ikke oppføre deg slik!
- Du stiller spørsmål til min oppførsel? - Dette kan ikke fortsette!
Jeg vet det. Jeg orker ikke dette lenger, Ralf.
Jeg kan ikke bli her og ta del i dette.
Tror du ikke folk kommer til å spørre?
- Spørre? - Hva tror du det viser
om min evne til å gjøre jobben min hvis jeg ikke takler min egen familie?
- Jobb? Er det dét du kaller det? - Ta deg sammen, kvinne.
Greit. Ignorer det bare.
Ignorer at mannen jeg er gift med, er et monster!
Selv ikke din egen mor elsket deg.
Er dere lykkelige her?
Ja. Veldig.
Og du, Gretel?
Jeg var det, men jeg savner det gamle huset vårt og vennene mine.
Ja, det forstår jeg. Og du også, Bruno. Du savner vel de gamle vennene dine?
Nei. Ikke nå lenger, egentlig.
Det egentlige spørsmålet er vel, om muligheten var til stede,
om dere ville foretrukket å bo et annet sted?
- Hjemme? - Nei. Ikke Berlin. Ikke ennå.
Et trygt sted, hos tante Lottie i Heidelberg, for eksempel.
Alle sammen? Du også?
Nei. Det er ikke mulig ennå dessverre.
Jeg må bli og gjøre ferdig jobben min her.
Dere skjønner, akkurat nå synes moren deres...
Hun føler dere trenger å tilbringe litt tid et annet sted.
Kunne dere tenkt dere det?
Jeg beklager, Bruno, av og til i livet må vi gjøre ting vi ikke har lyst til.
Det viktige er at moren deres føler
dette ikke er et egnet sted å tilbringe barndommen deres,
og jo mere jeg tenker på det, jo mere innser jeg at hun har rett.
- Men far... - Nei!
Det er på tide at dere flytter.
Er alt i orden?
Vi finner ikke far.
Han skulle gjøre en annen jobb med noen av mennene,
og de har ikke kommet tilbake.
Jeg har også dårlige nyheter. Jeg skal dra min vei.
Hvor lenge denne gangen?
Det er derfor det er dårlig nytt. For alltid, tror jeg.
Mor sier dette ikke er noe sted for barn, noe som bare er dumt.
- Når drar du? - I morgen. Etter lunsj.
Så jeg får aldri se deg igjen?
Jo da, du kan komme til Berlin på ferie om du vil.
Når alle blir enige med hverandre igjen.
Jeg skulle ønske jeg kunne hjulpet deg å finne faren din.
Jeg vil gjøre det godt siden jeg skuffet deg slik.
Det hadde hjulpet, ikke sant? Om jeg hadde funnet faren din?
Det hadde vært bra. Som et hemmelig oppdrag.
- Jeg kan grave meg inn. - Hva? Med den?
- Nei, jeg kan hente noe. - Du vil ikke komme inn hit.
Se.
- Jeg kan komme over på siden din. - Hva er vitsen med det?
Faren din er vel ikke her, er han?
Men jeg vil skille meg ut hvis jeg kommer over, tror du ikke?
Jeg ser ikke ut som deg.
Du kan se ut som meg.
Hvis du kledde deg som meg og barberte av deg håret.
Jeg barberer ikke av meg håret.
- Du kan dekke det til med en lue. - Pyjamasen min har en annen farge.
Jeg kan ta med en. Vi har en hel hytte full av dem.
Tusener av dem. Vil du gjøre det?
- Jeg vil. - Tør du da?
- Jeg vil hjelpe deg å finne faren din. - Jeg må gå.
I morgen, da? Jeg tar med et ekstra stort smørbrød.
Ikke glem pyjamasen!
Bruno?
Mor, kan jeg gå og leke på husken?
- Bruno... - Det er siste sjanse.
Greit. Gå med deg.
- Jeg trodde du ikke kom! - Det var vanskelig å slippe unna.
Jeg skal egentlig ikke være her i dag. Du glemte pyjamasen!
- Tok du med smørbrødet? - Ville jeg skuffet deg?
Shmuel.
Her.
Hvordan ser jeg ut?
Greit. La oss sette i gang.
Bruno?
Det er nok.
La oss finne faren din.
Kom igjen!
Mester Bruno?
Shmuel.
- Kan vi gå til kafeen eller noe? - Kafe?
- Kanskje jeg bør dra hjem. - Hva med far?
Ja.
Vi sjekker hytten først.
Bruno?
Kom igjen.
Far?
Opp! Opp! Kom dere opp!
- Hva skjer? - Jeg vet ikke.
Vi marsjerer av og til.
Fort! Opp! Opp!
Kom igjen!
Bruno!
Han er nok ute et sted fremdeles, frue.
Bruno!
Bruno?
- Gå! - Fort!
Kom deg opp!
Opp. Du må!
Flytt dem ut!
...som betyr at vår ukentlige kapasitet
nesten vil tredobles,
derfor, mot slutten av sommeren...
- Ralf. - Elsa, jeg er i et møte.
Bruno er borte.
Kom igjen!
Vent her!
Kom igjen!
Fort! Fort!
Still deg i køen!
Kom igjen, du!
Bruno!
Kom igjen!
Gå videre.
Bruno!
Det er greit. Jeg tror vi bare venter her til det slutter å regne.
Av med klærne!
Hvor skal vi?
Det er bare en dusj.
En dusj?
Åpne portene! Åpne portene!
Kom igjen!
Bruno!
SLUT