"BARNDOMMEN OPLEVES I LYDE, DUFTE OG SYNSINDTRYK,
"FØR FORNUFTENS MØRKE TIME TRÆDER IND."
JOHN BETJEMAN
- Af sted! - Fart på!
Af sted!
Hurtigere!
Jeg er hjemme.
- Farvel, Bruno! - Farvel, Bruno!
- Hej, lille skat. - Hvad sker der, mor?
- Vi holder fest. - Hvilken fest?
Din far er blevet forfremmet.
- Til et bedre job. - Jeg ved, hvad en forfremmelse er.
Det skal vi fejre.
Han er da stadig soldat, er han ikke?
Jo, min ven. Han er bare vigtigere nu.
Vi har en endnu bedre nyhed,
men den tror jeg, far gerne selv vil fortælle jer.
- Flytte? Hvorhen? - På landet.
Det er langt væk. Hvad med Karl og Leon og Martin?
Min skat, jeg ved, det er svært,
men vi må alle sammen tage afsked med vores venner for en tid.
Vi får bare nye venner der, hvor vi kommer hen. Ikke?
Selvfølgelig. I får masser af nye venner.
Bruno, du må gerne invitere vennerne om morgenen, før vi rejser.
Se på det som et eventyr, ligesom i en af dine bøger.
Det her er det bedste hus, vi har haft.
Tja. Det kunne jo være, det næste hus var endnu bedre.
Far siger, der er en have.
Hør her, Bruno, livet som soldat
handler ikke om, hvad man vil, det handler om pligter,
så hvis dit land beder dig om at tage et sted hen, så gør du det.
Men det er nemmere at rejse et andet sted hen,
hvis hele familien er glad for at tage med dig.
Bruno! Du bliver større og større.
Det er kun en uge siden, Nathalie.
Måske er det mig, der bliver mindre.
Hvad siger I to
til alt det her? At rejse væk fra Berlin?
Mor og far siger, det er godt,
så det må det jo være.
Vil I være søde at sende maden rundt, børn?
Heil Hitler!
Tillykke.
- Ser han ikke godt ud? - Jo, absolut.
Jeg er så stolt af dig, min dreng.
Du godeste. Jeg spekulerer tit på, om det er min skyld,
fordi jeg syede alle de dragter til dine skuespil, da du var lille.
- Du elskede at klæde dig ud. - Nathalie...
Føler du dig stadig særlig med den, Ralf?
Med uniformen og det den står for?
Mor, det er en fest. Lad os ikke ødelægge den.
Skulle jeg ødelægge den?
Pas på.
Du kunne få problemer med at lufte dine ideer offentligt.
Det ved du.
Hvor længe skal vi undvære dig, min dreng?
- Indtil krigen er vundet, vil jeg tro. - Nå, men så går det jo hurtigt.
Bruno!
Godt, Bruno. Nu må I sige farvel.
- Farvel! - Farvel!
"Nu lukker sig mit øje Gud Fader i det høje
"Vil slangen mig omslynge, så lad din engel synge
"Fra synd og sorg og fare din engel mig bevare
"Tak, at du i nat vil være, nær hos mig og mine kære"
Amen.
Se, børn! Vores nye hjem.
Der er noget, jeg skal tage mig af. Jeg kommer om et øjeblik.
Hvad synes I så?
Hold nu op. Det er yndigt.
Vælg nu jeres værelser. Jeg sender Maria op til jer...
...for at hjælpe med at pakke ud.
Hvad synes du, Maria? Om huset.
Min mening gælder ikke.
Men det er vel op til os at forvandle det til et hjem, ikke?
Er han deroppe?
Hvem var det?
Sikkert en af din fars soldater.
- Han så meget alvorlig ud. - Sådan er de vel, er de ikke?
- Hvorfor hvisker vi? - Det ved jeg ikke.
- Hvem vil du lege med? - Børnene på gården.
Gården? Jeg har ikke set nogen gård. Også den der.
Man kan kun se den fra mit værelse.
Er der børn derovre?
- Ja, ret mange. - Det er da godt.
- Må jeg lege med dem? - Ja, hvorfor dog ikke.
Jeg venter lidt for at se, hvad de er for nogle,
- for de ser lidt mærkelige ud. - Børnene?
- Ja, og bønderne. - Hvad mener du?
Undskyld.
Grønsager.
Derhenne.
Bruno, er du færdig med at pakke ud?
Jeg synes, du skulle gå op og blive færdig.
Tak, frue.
Bruno.
- Jeg sagde jo, de var mærkelige. - Hvem?
Bønderne. De har pyjamas på.
Bruno, jeg vil gerne snakke med dig.
Tak for det. Det var meget nyttigt.
- Jeg kommer forbi senere. - Javel, Herr Kommandant.
Kom ind.
Sæt dig, sæt dig.
Hvad synes du så?
Jamen, dog.
Jeg vil hjem.
Du er hjemme, Bruno. Dit hjem er hos din familie.
Ikke sandt?
Bruno, du må give det en chance.
Det varer nok ikke længe før...
Hvorfor har bønderne pyjamas på? Jeg kan se dem fra mit vindue.
Ser du, Bruno, disse mennesker...
Det er slet ikke rigtige mennesker.
Hvem har sagt, det var en gård?
- Er det Maria? - Nej.
Det er da en gård, ikke?
Jo.
Har det noget at gøre med dit nye arbejde?
Det eneste, du behøver at vide, er,
at jeg gør noget vigtigt for vores land og for dig.
Vi arbejder hårdt for at gøre denne verden bedre
at vokse op i.
Men du er ikke bonde. Du er soldat.
Bruno, er du sød at hjælpe mig med at pakke køkkentingene ud?
Jeg kan da stadig lege med dem, ikke?
Det tror jeg ikke, Bruno. Nej.
Du sagde selv, de var lidt mærkelige.
De er anderledes.
Bare rolig, skat. Du skal nok finde nogle venner,
men det bliver ikke børnene på gården.
Ralf, du lovede.
- Du sagde, det lå langt væk. - Det gør det også.
Jeg kunne vel ikke gætte, han kan se det fra sit vindue.
En af dem kom ind i vores køkken.
- Bruno. Hvordan har du det i dag? - Jeg keder mig.
Det har du sagt hver dag i de sidste to uger.
- Det passer. - Du burde gå ud og lege.
- Med hvem? - Tja. Med Gretel?
- Du kunne lege med dig selv. - Det er det, jeg prøver på.
En ting er sikker,
hvis du sidder og snøfter, så bliver det ikke meget bedre.
- Bruno, hvad laver du? - Jeg går på opdagelse!
Nej! Nej, ikke bagved. Jeg har sagt, det er forbudt.
- Gå på opdagelse foran. - Det har jeg gjort.
- Så lav noget andet. - Som hvad?
Kom ind, så finder vi på noget.
Nå, hvad skal I lave i dag?
- Det samme som i går. - Og hvad er det?
- Det som jeg lavede i forgårs. - Bortset fra at du gik på opdagelse.
- Jeg elsker at gå på opdagelse. - Hvor gik du hen?
Jeg ville gå ud i baghaven, men mor sagde, jeg ikke måtte.
Baghaven?
Gudbevares.
Du savner sikkert dine venner.
Jeg savner endda skolen.
Tænk, at du siger det.
Nå, men det problem har jeg løst.
- Har du? - Jeg har ansat en privatlærer.
Hr. Liszt kommer her to gange om ugen.
Skal vi ikke i skole?
Kommer skolen her?
På en gammel cykel, vil jeg tro.
Det er en fugl uden...
Godmorgen, unge mand. Hvordan har du det her til morgen?
- Må jeg bede dig om noget? - Du kunne jo prøve.
Er der nogle ekstra dæk her?
Måske et gammelt et fra en af lastvognene?
Det eneste ekstra dæk, jeg har set,
tilhører løjtnant Meinberg.
- Bruger han det? - Ja, han er tæt knyttet til det.
Hold op. Han forstår det ikke. Han er kun otte år.
Du er kun tolv, så hold op med at spille voksen.
Hvad skal du bruge et dæk til?
- Jeg vil bygge en gynge. - En gynge?
Det lyder spændende.
Du der!
Kom her.
Hurtigere!
Følg drengen her ud til udhuset i baghaven.
Der ligger nogle dæk. Han vælger et
og fortæller dig, hvor det skal hen. Har du forstået?
Nå, unge mand, hvad venter du på?
Hvad med det her?
Hvor er min mor?
Hun er i byen.
- Hvornår kommer hun hjem? - Snart, vel.
Tag det helt roligt.
- Jeg forbløder måske. - Nej, da.
- Skal jeg på hospitalet? - Nej. Det er kun et lille sår.
Så, så. Det er ingenting.
Sådan, det er fint nu.
- Hvad hedder du? - Pavel.
Sid stille i et par minutter,
før du går rundt på det igen.
Fortæller du min mor om det her?
Hun skal nok selv opdage det.
Så tager hun mig sikkert til lægen.
Det tvivler jeg på.
- Det kunne være alvorligt. - Det er det altså ikke.
Hvordan ved du det? Du er ikke læge.
- Jo, det er jeg. - Nej, du er ej.
Du er kartoffelskræller.
Jeg var læge.
Før jeg...
Før jeg kom hertil.
Du kan ikke have været særlig god, hvis du ikke er det længere.
Hvad vil du gerne være?
Nå, ja. Opdagelsesrejsende.
Hvordan ved du det?
Har I det godt på gården?
Bruno. Bruno, hvad er der sket?
Jeg lavede en gynge, men så faldt jeg af og slog knæet.
Men Pavel bar mig ind og lavede en forbinding.
- Gå op på dit værelse. - Men Pavel siger...
Ti stille. Gå op på dit værelse.
Tak.
Det er uretfærdigt, du kan se alt det.
Ja, men jeg bytter ikke.
Skolen kommer.
Nej, jeg mener nyere historie.
- Interesserer du dig for nyhederne? - Ja, meget.
Så er du klar over den situation,
vores stolte rige befinder sig i.
Ja. Jeg læser tit avisen, og en af fars kolleger
fortæller mig om alt, hvad der sker.
Godt. Og dig, Bruno. Har du også læst aviserne?
- Læser du overhovedet? - Bøger.
Godt. Hvilke bøger?
Mest eventyrbøger.
Dem om riddere i blanke rustninger der opdager nye lande og den slags.
Og dumme prinsesser der ødelægger alting.
Det er derfor, jeg er her. Hvor gammel er du, Bruno? Otte?
Det er på tide, du lægger romanerne væk
og lærer om realiteterne.
Du bør beskæftige dig med den virkelige verden,
og jeg tror, at den her er sagen.
Dø, dø!
Dø, dø.
Hej.
Jeg er på opdagelse.
- Hvad laver du? - Vi... Vi bygger en ny barak.
Har du mange venner derinde?
Et par stykker. Men vi skændes tit.
Det er derfor, jeg kommer her. For at være alene.
- Jeg hedder Bruno. - Shmuel.
- Hvad? - Mit navn er Shmuel.
Er det dit navn? Det har jeg aldrig hørt før.
Jeg kender heller ikke nogen, der hedder Bruno.
Men Shmuel. Det kan man ikke hedde.
Jeg bor i det hus derovre.
- Har du noget at spise? - Nej.
Er du sulten?
Hvor gammel er du?
- Otte. - Det er jeg også!
Det er uretfærdigt, at jeg skal være helt alene,
mens du kan lege med alle dine venner derinde.
- Lege? - Ja, det der nummer.
- Er det ikke en leg? - Det er bare mit nummer.
Vi har alle sammen vores eget nummer.
Nå. Og hvad så bagefter?
- Jeg skal tilbage nu! - Skal du?
Ja.
Det var hyggeligt at møde dig, Shmuel.
I lige måde, Bruno.
Hej, hej.
Mor, jeg kan ikke finde min fodbold.
Den er nok i et af skabene, skat.
Nej. Jeg har set efter.
Må jeg få et stykke chokolade?
Et stykke. Ja.
Bruno?
- Har du ledt i kælderen? - Kælderen?
Efter din fodbold.
Lort.
- Gretel, jeg fandt alle dine... - Mine hvad for noget?
Alle dine dukker, i kælderen.
Dukker er for små piger.
Det er ikke passende at lege med dumt legetøj,
mens folk er langt væk og kæmper for Fædrelandet.
- "Folkets skab er mit skab." - Skæbne.
"Dets kampe og sorger, dets glæder og ulykke er mine egne.
"Jeg skal arbejde og virke for Fædrelandets genopstandelse.
"Mit folks fortid er stolt og ærefuld."
Og klokken er 12.00.
- Undskyld? - Er timen ikke slut?
Det er læreren, der bestemmer det, Bruno,
ikke eleven. Fortsæt du bare.
Der var du, Bruno.
Jeg skal i byen en times tid. Vil du med?
Pas nu på.
Tak.
Må jeg spørge dig om noget?
Hvorfor har I pyjamas på hele dagen?
- Det er ikke en pyjamas. - Nå, men den der.
Det skal vi. De har taget vores andet tøj.
- Hvem? - Soldaterne.
Soldaterne? Hvorfor det?
Jeg kan ikke lide soldater. Hvad med dig?
Jeg kan godt. Min far er soldat,
men ikke den slags der tager folks tøj uden grund.
Hvad slags er han så?
En vigtig slags.
Han gør verden bedre for os alle.
- Er din far bonde? - Nej, han er urmager.
Eller var. Nu reparerer han mest støvler.
Det er underligt, at de voksne ikke ved,
hvad de skal lave. Ligesom Pavel.
Kender du ham? Han bor derovre.
Han var læge engang, men så blev han kartoffelskræller.
Må jeg spørge dig om noget andet?
Hvad brænder I i de der skorstene?
Jeg så røgen forleden. Er det bare hø og sådan noget?
Det ved jeg ikke. Vi må ikke gå derhen.
Mor siger, det er gammelt tøj.
Det stinker i hvert fald.
Det er en skam, du glemte chokoladen.
Ja, undskyld.
Jeg har det! Måske kan du komme og spise med.
Det kan jeg jo ikke, vel? På grund af det her.
Men er det ikke for at holde dyrene inde?
Dyrene? Nej, det er for at spærre folk inde.
Må du ikke komme ud?
- Hvorfor? Hvad har du gjort? - Jeg er jøde.
Jeg må hellere gå nu.
- Kommer du i morgen? - Jeg skal prøve.
- Nå, men farvel. - Farvel.
Her er en lille gave, skat.
Tak, mor.
- Har du set Bruno? - Han er sikkert på sin gynge.
Ja, torsdag er perfekt. Jeg får nogen til at hente jer.
Kommer farmor og farfar?
Lagde du mærke til den der stank forleden?
- Det kom fra skorstenene. - Hvordan syg?
Den dag jeg faldt af gyngen.
- Kunne du lugte det, mor? - Far.
Mor.
Lad mig tale med hende.
Jo, hun er. Jeg kan høre hende.
Ja. Vi glæder os. Farvel.
- Kommer farmor ikke? - Nej.
Hun har det skidt, åbenbart, men farfar kommer.
- Kunne du lugte det, far? - Hvilket?
Den frygtelige stank fra skorstenene. Hvad er det?
De brænder nok affald af en gang imellem.
- Se. - Hvad?
- Hov! - Gretel.
Det er snyd.
- Gretel. - Hvad?
Det er kun et spil.
Ralf, den her lærer,
underviser han tit børn på Gretel og Brunos alder?
Det tror jeg nok. Hvorfor?
Ved vi, hvad han underviser dem?
Gretel er blevet så...
De får samme undervisning som alle andre børn i dag.
De skulle helst ikke sakke bagud.
Kom.
Lad os gå i seng.
"Jøden har krænket os og ægget vores fjender.
"Jøden har fordærvet os med dårlige bøger.
"Han har spottet vores litteratur og vores musik.
"Hans indflydelse var ødelæggende
"og har ført til vort riges forfald
- "og..." - Ja, Bruno.
Jeg forstår det ikke.
Kan rigets forfald skyldes en enkelt mand?
Med "Jøden" menes der den jødiske race.
Havde det været én mand,
kunne vi sikkert have stoppet ham.
Der findes da søde jøder, ikke?
Jeg tror, Bruno, at hvis du finder en sød jøde,
så er du den bedste opdagelsesrejsende i verden.
Fortsæt, Gretel.
"Jødens ambition er at herske over menneskeheden.
"Jøden skaber ikke, han ødelægger.
"Han er kulturens fjende.
"Tusinder af tyskere er blevet ruineret af Jøden."
Unge hr. Bruno.
Hvad laver du? Du har da spist frokost, ikke?
Jeg vil gå en tur, og måske bliver jeg småsulten.
Gris nu ikke din taske til. Kom med den.
- Nu skal jeg pakke det ind. - Nej. Bland dig udenom.
Bruno, hvad er der?
Hvad skal du med tasken?
Hr. Liszt gav os nogle bøger, som jeg vil læse på min gynge.
- Lad mig se. - Hvad?
- Bøgerne. - Nej.
Jeg vil bare se de bøger, Hr. Liszt har givet dig.
- Jeg har løjet. - Hvad?
Der er kun...
...eventyrbøger i.
Smut. Smut du bare.
Maria, vi får to ekstra til middag i aften.
Kommandantens far kommer
og sandsynligvis også løjtnant Kotler.
Her.
Hvad er der?
- Du må ikke kaste den tilbage. - Hvad? Hvorfor?
- Det er farligt. - Farligt?
Det er bare en bold. Kom nu.
Kan du ikke lide at lege?
- Kan du ikke lide boldspil? - Ikke her.
- Fortæl mig om nummerlegen. - Jeg sagde jo, det ikke var en leg.
Vi har bare alle sammen et nummer.
Shmuel!
Bruno! Hvad laver du?
Min bold røg over. Jeg hentede den bare.
De lugter endnu værre, når de brænder, gør de ikke?
Hvabehar?
De ved vel...
Elsa, jeg har tavshedspligt.
- Over for din egen kone? - Ja.
Jeg har aflagt ed. Forstår du det?
Elsa, du tror da også på det her.
- Du vil have et magtfuldt rige... - Nej, Ralf, nej! Ikke det!
Hvordan kan du...
- Jeg er soldat. - Hvordan kan du...
- Soldater er i krig. - Det der er ikke en krig!
Det er en del af det. En vigtig del!
Det Fædreland, vi drømmer om, os alle, inklusive dig selv,
kan ikke opstå uden den slags handlinger!
- Elsa. Elsa. - Gå væk fra mig! Gå væk!
Farfar er her.
- Det passer ikke. - Farfar er her.
Vi er færdige om et øjeblik.
Hvem har fortalt dig det?
Hvordan har farmor det?
Hun er desværre lidt sløj.
Det er en skam, hun glædede sig sådan til at se dig.
- Måske næste gang, hvis hun kan. - Ja, da.
Ralf, din mor er altså syg.
Hun har talt om besøget i ugevis.
Det er måske derfor, hun er syg.
Din far har fortalt, at I har en privatlærer.
Ja. Han er rar.
Men vi må ikke læse eventyrbøger.
Det er så kedeligt, vi læser kun gammel historie.
Hør nu her, unge mand.
Vi kan takke historien for, at vi sidder omkring det her bord.
Din fars arbejde her
skaber historien.
Da jeg var i din alder, var historie mit yndlingsfag,
hvilket min far ikke brød sig om.
Hvorfor ikke?
Han var professor i litteratur på universitetet.
Var han? Underviser han stadig?
- Det ved jeg faktisk ikke. - Ved du det ikke?
Vi har mistet kontakten. Han er rejst ud af landet.
Hvornår?
For fire år siden, Herr Kommandant.
Så gammel er han vel ikke. Er han i 40'erne?
Hvor rejste han hen?
Løjtnant Kotler,
Deres far, professoren, hvor rejste han hen?
Jeg tror, det var Schweiz, Herr Kommandant.
Sært, at han valgte at forlade Fædrelandet,
da det havde brug for ham.
Da vi alle skulle kæmpe for rigets genopstandelse.
Mere vin!
Hvad skyldtes det? Havde han tuberkulose?
Var det for at trække frisk luft?
Jeg ved det desværre ikke, Herr Kommandant.
De må spørge ham.
Det er lidt kompliceret, ikke?
Når han nu er i Schweiz.
Så skynd dig dog!
Hvad er der galt med dig i aften?
Ja, det var nok derfor. Måske var han syg.
Eller også var der uoverensstemmelser.
- Med regeringens politik. - Sådanne mænd findes.
De fleste er sindsforvirrede eller bare kujoner.
- De er alle forrædere. - Helt enig.
Hvis det var tilfældet med Deres far,
ville De vel have underrettet Deres overordnede, hvilket er en pligt.
Løjtnant Kotler!
Dumme jøde! Afskum!
Ralf!
Jøde!
- Far sad der bare. - Hvad skulle han have gjort?
Jøden fortjente det.
Må jeg spørge om noget med gården?
Du tror da vel ikke stadig, det er en gård, vel?
Det er en lejr. En arbejdslejr.
For jøder selvfølgelig.
Kun jøder?
Er det fordi, de arbejder bedst?
De er der ikke, fordi de er dygtige, fjols.
De er ikke gode til noget.
De er der, fordi de er onde.
- De er fjenden. - Fjenden?
- Men jeg troede, vi... - De er onde, Bruno.
Onde og farlige skadedyr.
Det er deres skyld, vi tabte første verdenskrig.
Har du ikke lært noget af det, Hr. Liszt har fortalt?
Næ. Ikke rigtig.
Far er ikke ond, vel? Han er er godt menneske.
- Selvfølgelig er han det. - Men han er chef for et ondt sted.
Det er kun ondt for dem, Bruno.
Vi skal være stolte af far, mere end nogensinde.
Han gør vores land stort igen.
Du sagde selv, de var lidt mærkelige.
De er anderledes.
De er fjenden, Bruno.
Onde og farlige skadedyr.
Det er slet ikke rigtige mennesker.
Hvad laver du her?
De skulle bruge én med små fingre til at gøre de her rene.
Vi burde ikke være venner.
Vi bør være fjender. Vidste du ikke det?
Vil du have nogle?
- Hvordan er din far? - Hvad mener du?
Er han et godt menneske?
Har du aldrig tvivlet på det?
Er du stolt af ham?
Er du ikke stolt af din?
Er det så frygteligt i lejren?
Du må ikke tale med folk i huset.
Skam dig!
Spiser du?
Har du stjålet mad?
- Svar mig! - Nej, hr. Han gav mig det.
Vi er venner.
Hvad?
Unge mand,
kender du den her jøde?
Kender du den jøde?
Nej, jeg kom ind og så ham stjæle.
Jeg har aldrig set ham før.
Gør glassene færdige.
Når jeg kommer tilbage, skal vi to snakke om,
hvad der sker med små, ækle tyve. Kom med mig.
De nyankomne er positivt overraskede over,
at alt ikke er arbejde her.
Der er også masser af fritid.
Når de får fri fra isenkræmmeren
eller murer- og støvleværkstedet, kan arbejderne nyde
lejrens mange fritidsfornøjelser.
Sportsaktiviteterne er særdeles populære.
De, der ikke deltager, elsker at se på.
Efter fyraften
er den centralt beliggende café et ideelt sted
for en kopiøs og sund middag med familien eller vennerne.
Børnene påskønner især kagerne.
Om aftenen er der jævnligt koncerter,
enten med orkestre udefra eller med talentfulde musikere
fra selve lejren, og det har altid stor succes.
Lejren byder også på et bibliotek,
keramik, madlavning, kunst og havedyrkning for børn og voksne.
Lejren byder på alt, hvad hjertet kan begære.
Fremragende.
- Flot. Fortræffeligt. - Tak.
Farvel, unge mand.
Shmuel! Schmuel!
Jeg forstår det ikke.
Jeg har set en film om lejren,
og det så rart ud.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gjorde det.
Gretel og de andre har sagt alle mulige ting,
og jeg er bange for ham soldaten.
Jeg har været her i flere dage, men du var her ikke.
Jeg troede, vi ikke var venner mere.
Shmuel, undskyld. Vi er stadig gode venner, ikke?
Hvor er Kurt? Jeg har ikke set ham længe.
- Hvem er Kurt? - Løjtnant Kotler.
Han er blevet forflyttet til fronten.
De mente, at hans ungdom og begejstring
bedre kunne komme til udtryk der.
Herr Kommandant, der er telefon til Dem.
Faktisk, Gretel, så sendte de ham derover,
fordi han udelod at underrette hierarkiet
om sin fars mangel på trofasthed over for Partiet.
Hvilket er en pligt.
- Det var synd. - Synd?
Ja, det er synd, det var faren og ikke moren, der var forræder.
Man behøver åbenbart ikke at melde sin mor.
- Hvad? - Hvornår kommer Pavel tilbage?
- Mor? - Aldrig, fjols.
Det er far. De er blevet bombet.
Farmor er død.
"...den sejr Du har opnået for os
"og for alle, der hviler i Ham,
"Tag alle de trofaste i Din varetægt
"og alle Jordens skabninger
"og alle Himlens engle,
"og ved Din side er Han, genopvakt fra de døde,
"for Du råder over livet og Helligånden,
"En Gud, et evigt liv. Amen."
Det kan han ikke lægge på. Det ville hun ikke have brudt sig om.
Det gør han.
"Du Almægtige Gud, som i døden..."
Har du været til en begravelse?
Mine bedsteforældre døde lige efter, vi ankom,
men de blev ikke begravet.
Ryk den der derhen.
Døde de samtidigt?
Hvad døde de af?
Det ved jeg ikke.
Far sagde, de blev smittet med noget på vejen hertil.
De kom på hospitalet så snart, vi var ankommet.
Vi så dem aldrig igen.
Det er sjovt.
Bare vi kunne lave noget sjovere.
- Den der derhen. - Den her?
- Nej, den der.
- Den her herhen? - Nej, der!
- Herhen? - Nej.
- Du må ikke forsvinde igen. - Nej, det lover jeg.
Hold op med den opførsel!
- Taler du om min opførsel? - Det må stoppe!
Jeg er enig. Jeg kan ikke holde det ud, Ralf.
Jeg vil ikke være vidne til det.
Tror du ikke, de vil spørge?
- Spørge? - Hvad siger det
om min evne til at udføre arbejdet, hvis jeg ikke kan styre familien?
- Arbejde? Kalder du det arbejde? - Tag dig sammen, kvinde.
Godt. Skal jeg ignorere det?
Ignorere, at den mand, jeg er gift med, er et rent uhyre!
Din egen mor kunne ikke elske dig.
Kan I lide at være her?
Ja. Meget.
Hvad med dig, Gretel?
Jeg kunne. Men jeg længes hjem. Jeg savner mine venner.
Ja, sikkert. Og også dig, Bruno. Du savner vel også dine venner.
Næ. Ikke længere faktisk.
Det egentlige spørgsmål er vel, at hvis lejligheden bød sig,
ville I så ikke gerne bo et andet sted?
- Hjemme? - Nej. Ikke i Berlin. Ikke endnu.
Et sikkert sted. Som for eksempel hos tante Lottie i Heidelberg?
Os alle sammen? Også dig?
Nej. Det er for tidligt, desværre.
Jeg skal gøre mit arbejde færdigt her.
Ser I, jeres mor synes at...
Hun føler, at I har behov for at være et andet sted i noget tid.
Kunne I tænke jer det?
Desværre, Bruno, kan man ikke altid gøre, hvad man har lyst til i livet.
Jeres mor føler bare ikke,
det her er det rigtige sted at vokse op,
og jo mere jeg tænker over det, desto mere tror jeg, hun nok har ret.
- Men, far... - Nej!
I er nødt til at rejse væk.
Er der noget galt?
Vi kan ikke finde far.
Han fik et andet job med nogle andre mænd,
og de er ikke kommet tilbage.
Jeg har også dårlige nyheder. Jeg skal rejse.
Hvor længe?
Det er det dårlige. For altid, tror jeg nok.
Mor siger, det ikke er et godt sted for børn, det er åndssvagt.
- Hvornår rejser du? - I morgen. Efter frokost.
Ses vi så ikke mere?
Jo. Du kan komme på ferie i Berlin, hvis du vil,
når vi kan enes igen alle sammen.
Bare jeg kunne have hjulpet dig med at finde din far.
Jeg vil gerne gøre det godt igen.
Men det er ikke nok, vel? Hvis jeg fandt din far?
Jeg ville have elsket det. En hemmelig mission.
- Jeg kunne grave et hul. - Hvad? Med den der?
- Nej, men jeg kunne hente en. - Du vil ikke synes om det her.
Se.
- Jeg kunne komme over til dig. - Hvad skal det gøre godt for?
Din far er jo ikke på den her side, vel?
Men jeg er for let at genkende derinde, ikke?
Jeg ligner jer ikke.
Det kunne du komme til.
Hvis du tog det samme på og barberede håret af.
Det gør jeg ikke.
- Du kunne tage en kasket på. - Min pyjamas er ikke samme farve.
Jeg kunne finde én. Vi har et helt lager af dem,
tusinder af dem. Ville du virkelig gøre det?
- Ja, jeg vil. - Tør du virkelig?
- Jeg vil finde din far. - Jeg må gå nu.
I morgen? Jeg tager en kæmpe mad med.
Og glem ikke pyjamassen!
Bruno?
Mor, må jeg gå ud til gyngen?
- Bruno... - Det er sidste gang.
Nå, men så smut da.
- Jeg troede ikke, du kom. - Det var svært at slippe væk.
Jeg burde ikke være her. Du glemte pyjamassen!
- Tog du mad med? - Troede du, jeg ville glemme det?
Shmuel.
Her.
Hvordan ser jeg ud?
Godt. I gang.
Bruno?
Det er nok nu.
Lad os finde din far.
Kom!
Bruno?
Shmuel.
- Skal vi ikke gå på café? - Café?
- Jeg må hellere hjem. - Hvad med min far?
Ja.
Vi tjekker lige min barak.
Bruno?
Kom nu.
Far?
Op! Op! Op med jer!
- Hvad foregår der? - Det ved jeg ikke.
Vi skal marchere nogle gange.
Af sted! Op med jer!
Af sted, skynd jer!
Bruno!
Han er sikkert derude, frue.
Bruno!
Bruno?
- Skynd jer! - Hurtigt!
Op med dig!
Op. Kom nu!
Få dem ud!
...hvilket betyder, at vores ugentlige kapacitet
næsten bliver tredoblet.
Derfor, inden sommeren er gået...
- Ralf. - Elsa, jeg sidder til møde.
Bruno er væk.
Kom nu!
Vent her!
Af sted!
Af sted! Af sted!
Ind i rækken!
Af sted med dig!
Bruno!
Hurtigere!
Kom så.
Bruno!
Vi skal nok bare være her, indtil det er holdt op med at regne.
Af med klunset!
Hvad skal vi?
Nej, det er bare et brusebad.
Et brusebad?
Åbn porten! Åbn porten!
Kom nu!
Bruno!