Subtitrarea: Felixuca-Nifty Subtitles Team & Avocatul31-Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro www.niftyteam.ro
- Mișcă! - Mișcă-te!
Mișcă!
Acum!
Am ajuns acasă.
- Pa, Bruno! - Pa, Bruno!
- Bună, iubitule. - Mamă, ce se petrece?
- Sărbătorim. - Sărbătorim?
Tatăl tău a fost avansat.
- Asta înseamnă o slujbă mai bună. - Știu ce înseamnă avansare.
Așa că dăm o mică petrecere să sărbătorim.
Va fi tot soldat, nu-i așa?
Da, micuțul meu. Da, doar că unul mai important acum.
Sunt vești chiar și mai bune,
dar cred că tata vrea să vi le spună chiar el.
- Ne mutăm. Unde? - La țară.
Asta este foarte departe. Cum rămâne cu Karl, Leon și Martin?
Iubitule, știu că este greu,
dar toți trebuie să ne luăm la revedere de la prieteni, deocamdată.
Oricum, ne vom face prieteni noi unde vom merge. Nu-i așa?
Sigur că da. O să vă faceți mulți prieteni.
Bruno, îi poți chema pe prietenii tăi aici dimineața, înainte să plecăm.
Gândește-te la asta ca la o aventură, precum una din cărțile tale.
Dar asta este cea mai grozavă casă.
Ei bine, nu se știe. Casa în care mergem poate fi chiar și mai grozavă.
Tata a spus că are o grădină.
Uite, chestia este, Bruno, chestia despre a fi soldat,
este că viața nu este despre a alege, ci despre datorie,
deci dacă țara are nevoie de tine să te duci undeva, te duci.
Desigur, mersul în altă parte este mult mai ușor
când știi că familia ta este bucuroasă să meargă cu tine.
Bruno! Ești mai mare de fiecare dată când te văd.
A trecut doar o săptămână, Nathalie.
Ei bine, poate eu mă fac mai mică.
Deci, voi doi,
ce credeți de toate astea? Să vă mutați din Berlin?
Ei bine, mami și tati spun că este un lucru bun,
așa că trebuie să fie.
Copii, fiți drăguți, vreți? Mai aduceți mâncare.
Heil Hitler!
Felicitări.
- Nu arată minunat? - Absolut.
Sunt foarte mândru de tine, băiatul meu.
Dragă... câteodată mă întreb dacă nu mi se datorează mie asta,
pentru că îți făceam acele costume să te joci când erai mic.
- Îți plăcea să te îmbraci cu ele. - Nathalie...
Încă te mai fac să te simți special, dragă Ralf?
Uniformele și ceea ce reprezintă ele?
Mamă, este o petrecere. Să nu stricăm lucrurile.
Eu, să stric lucrurile?
Ar trebui să ai grijă.
Să-ți exprimi părerile în public ți-ar putea produce necazuri.
Știi asta.
Cât timp te pierdem, băiete?
- Până câștigăm războiul, cred. - Ei bine, atunci nu este atât de mult.
Bruno!
În regulă, Bruno. Este timpul să îți iei la revedere.
- Pa, pa. - Pa, pa!
"A venit timpul ca eu să dorm, Dumnezeule, Îți mulțumesc pentru grija Ta"
"Veghează-mă noaptea Și învață-mă, Dumnezeule, să cred în Tine"
"Ai grijă de copii bolnavi și sărmani Dă-le, Dumnezeule, binecuvântarea Ta"
"Te rog asta în numele Lui Iisus Să veghezi la fel și asupra familiei mele".
Amin.
Copii, uitați. Uitați! Noua noastră casă.
Am ceva probleme de care trebuie să mă ocup. Ne vedem peste scurt timp.
Ei bine, ce credeți?
Haide... Este drăguț.
Alegeți-vă camerele. O să o chem pe Maria
să vă ajute la despachetat.
Ce crezi de asta, Maria? De noua casă.
Nu pot spune eu.
Dar nu o să fie ca acasă, până nu o să o facem să fie ca acasă, nu?
S-a trezit deja?
Cine a fost asta?
Unul dintre soldații tatălui vostru, bănuiesc.
- Părea foarte serios. - Ei bine, toți par, nu-i așa?
- De ce vorbim în șoaptă? - Nu știu.
- Cu cine să te joci? - Cu copiii de la fermă.
Fermă? Nu am văzut nicio fermă. Și aia.
O poți vedea doar din camera mea.
Și sunt copii acolo?
- Da, destui. - Asta este bine.
- Deci, o să mă pot juca cu ei. - Nu văd de ce nu.
O să aștept puțin, doar ca să văd cum sunt...
- Pentru că toți arată puțin ciudat. - Copiii?
- Ei bine, și fermierii. - În ce fel ciudat?
Îmi pare rău.
Legumele.
Acolo.
Bruno, ai despachetat totul?
Pentru că cred că ar trebui să te duci sus să termini.
Mulțumesc, d-nă.
Bruno.
- Ți-am spus eu că arată ciudat. - Cine?
Fermierii. Sunt îmbrăcați cu pijamale.
Bruno, tocmai veneam să te caut.
Ei bine, mulțumesc pentru asta. A fost extrem de folositor.
- O să trec mai târziu să te văd. - Desigur, Herr Kommandant.
Intră.
Stai jos, stai jos.
Ei bine, ce crezi?
Dumnezeule...
Vreau să merg acasă.
Ești acasă, Bruno. Acasă este acolo unde este familia ta.
Nu este așa?
Bruno, trebuie cel puțin să îi dai o șansă locului ăstuia.
Îți promit, nu va trece mult timp până ce tu...
De ce fermierii poartă pijamale? Îi pot vedea de la fereastra mea.
Chestia este, Bruno, că acești oameni...
Ei bine, vezi tu, nu sunt oameni de fapt deloc.
Bruno, cine ți-a spus că este o fermă?
- Maria a fost? - Nu.
Este o fermă, nu-i așa?
Da.
Are legătură cu noua ta slujbă?
Tot ceea ce trebuie să știi în legătură cu slujba mea aici, Bruno,
este că e foarte importantă pentru țara noastră și pentru tine.
Muncim din greu să facem din această lume un loc mai bun,
ca tu să crești în el.
Dar tu nu ești un fermier. Ești un soldat.
Bruno, poți să vii să mă ajuți la aranjat în bucătărie?
Mă mai pot juca cu ei? Cu copiii.
Nu cred, Bruno. Nu.
Așa cum ai spus, sunt un pic ciudați. Puțin...
Ei bine, sunt diferiți.
Nu te îngrijora, dragul meu. O să îți găsim prieteni noi,
dar nu vor fi cei de la fermă.
Ralf, ai promis.
- Ai spus că este la kilometri distanță. - Este.
De unde era să știu că ar putea să-i vadă de la fereastra dormitorului?
Unul dintre ei a fost la noi în bucătărie.
- Conașule Bruno, ce mai faci astăzi? - Mă plictisesc.
De două săptămâni spui același lucru în fiecare zi.
- Este adevărat. - Ei bine, ar trebui să te joci afară.
- Cu cine să mă joc? - Nu știu. Cu Gretel?
- Ei bine, te poți juca singur. - Asta încerc să fac.
Un lucru este sigur,
dacă stai singur și nefericit nu va face ca lucrurile să fie mai vesele.
- Bruno, ce faci? - Explorez!
Nu! Nu, nu în spate. Ți-am spus, nu ai voie acolo.
- Explorează în față. - Dar am explorat peste tot în față.
- Ei bine, găsește altceva de făcut. - Ca ce?
Vino înapoi în casă și o să ne gândim la ceva.
Deci, copii, ce faceți astăzi?
- La fel ca ieri. - Și ce ați făcut ieri?
- Același lucru ca alaltăieri. - Cu excepția exploratului.
- Îmi place să explorez. - Unde ai fost?
Am vrut să mă uit în grădina din spate, dar nu m-a lăsat mama.
Grădina din spate?
Ei bine, Doamne ferește.
Mă așteptam să îți lipsească prietenii.
Îmi lipsește chiar și școala.
Ei bine, nu am crezut niciodată că o să te aud spunând asta.
Oricum, nu o să-ți lipsească mult timp.
- Serios? - Am aranjat un profesor pentru voi doi.
Herr Liszt vă va vizita de două ori pe săptămână.
Deci nu mergem la școală?
Școala vine aici?
Pe o bicicletă veche, cred.
Este o pasăre fără...
Bună dimineața, micuțule. Ce mai faci în dimineața asta?
- Te pot ruga ceva? - Ei bine, mă poți ruga.
Este vreo roată de rezervă pe aici?
Una veche, de la un camion vechi sau ceva de genul ăsta?
Ei bine, singura roată de rezervă pe care am văzut-o pe aici,
îi aparține locotenentului Meinberg.
- Ei bine, o folosește? - Da, este foarte atașat de ea.
Oprește-te. Nu înțelege. Are numai opt ani.
Tu ai doar 12, așa că nu te mai preface că ești mai în vârstă.
Pentru ce îți trebuie roata, oricum?
- Vreau să fac un leagăn. - Un leagăn?
Asta sună interesant.
Tu!
Aici, acum.
Mișcă!
Du-l pe băiat în grădina din spate.
Sunt niște cauciucuri acolo. Își va alege unul.
Îl vei căra unde va vrea el. Ai înțeles?
Ei bine, micuțule, ce mai aștepți?
Ce zici de asta?
Unde este mama?
A plecat.
- Când se întoarce? - Curând, cred.
Dar nu te îngrijora.
- Dar aș putea sângera până mor. - Nu, nu ai să sângerezi.
- Trebuie să merg la spital? - Nu. Este doar o tăietură mică.
Haide. Nu este atât de grav.
Poftim, este mai bine.
- Cum te numești? - Pavel.
Acum trebuie să stai liniștit câteva minute
înainte să începi să calci iar cu piciorul ăla.
O să îi spui mamei ce s-a întâmplat?
Cred că o să observe singură.
Probabil mă va duce la doctor.
Nu cred.
- Ar putea fi mai grav decât pare. - Nu este.
De unde știi? Nu ești doctor.
- Ba da, sunt. - Nu, nu ești.
Tu cureți cartofi.
Am lucrat ca doctor.
Înainte să...
Înainte să vin aici.
Nu puteai să fi fost un doctor bun, dacă ai lucrat ca doctor.
Ce vrei să devii când o să crești mare?
Știu. Explorator.
Cum de știi asta?
Este frumos la fermă?
Bruno. Bruno, ce ți s-a întâmplat?
Mi-am făcut un leagăn, dar am căzut și m-am tăiat la genunchi.
Dar Pavel m-a cărat înăuntru și m-a bandajat.
- Du-te în camera ta. - Dar Pavel spune că...
Nu mă contrazice. Du-te în camera ta.
Mulțumesc.
Nu este corect, tu ai panorama asta.
Ei bine, nu fac schimb.
Cred că a venit școala.
Nu, mă refer la istoria recentă.
- Vă interesează subiectele zilei? - Da, foarte mult.
Deci sunteți conștienți de situația
în care se află măreața noastră națiune.
Da. Citesc ziarele de câte ori pot, și unul dintre oamenii tatălui meu
mă ține la curent cu tot ce se întâmplă.
Bine. Dar tu, Bruno. Ai citit ziare?
- Ai citit ceva? - Cărți.
Bine. Ce fel de cărți?
În principal cărți de aventuri.
Știi, cavaleri în armuri strălucitoare
care explorează tărâmuri ciudate și chestii din astea,
iar prințese prostuțe mereu îi stau în cale.
Ei bine, de asta sunt aici să ajut. Câți ani ai acum, Bruno? Opt?
Este timpul să-ți scoți capul din cărțile astea de ficțiune
și să începi să înveți despre realități.
Este vremea, cred, să-ți îndrepți atenția spre lumea reală,
și cred că ăsta este începutul perfect.
Mori, mori!
Mori, mori.
Salut.
Explorez.
- Tu ce faci? - Noi... noi construim o baracă nouă.
Ai mulți prieteni acolo?
Câțiva. Dar ne batem des.
De aia îmi place să fiu aici. Pot fi singur.
- Eu sunt Bruno. - Shmuel.
- Scuză-mă? - Eu sunt Shmuel.
Ăsta este numele tău? Nu am mai auzit pe nimeni să îl cheme așa.
Nici eu nu am auzit pe cineva să îl cheme Bruno.
Dar Shmuel. Pe nimeni nu îl cheamă Shmuel.
Locuiesc în casă, acolo în spate.
- Ai niște mâncare la tine? - Nu.
Îți este foame?
Câți ani ai?
- Opt. - Și eu!
Nu este corect, eu să fiu închis acolo singur,
în timp ce tu ești aici, jucându-te cu prietenii întreaga zi.
- Să mă joc? - Ei bine, numărul ăsta.
- Nu e parte din joc sau ceva asemănător? - Este doar numărul meu.
Fiecare are un număr diferit.
Așa. Apoi ce se întâmplă?
- Trebuie să mă întorc! - Serios?
Da.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, Shmuel.
Și mie, Bruno.
Pa.
Mamă, nu-mi găsesc mingea de fotbal.
Ei bine, trebuie să fie într-unul din dulapurile tale, iubitule.
Nu este. Am căutat.
Pot să iau o bucată de ciocolată?
O bucată. Da.
Bruno?
- Ai căutat în pivniță? - În pivniță?
Mingea ta de fotbal.
La naiba.
- Gretel, ți-am văzut toate... - Toate ce?
Toate păpușile, jos în pivniță.
Păpușile sunt pentru fetițele mici.
Nu este bine să te joci cu jucării prostești
în timp ce lumea își riscă viețile pentru Patria Mama.
-"Densitatea oamenilor mei e densitatea mea" - Destinul.
Lupta și tristețile lor, bucuriile și nefericirile lor sunt ale mele.
Trebuie să muncesc și să creez pentru renașterea Patriei Mama.
Istoria alor mei este măreață și glorioasă".
Și este 12:00.
- Scuză-mă? - Nu la ora asta terminăm?
Terminarea lecției este hotărârea profesorului, Bruno,
nu a elevului. Acum te rog continuă.
Bruno, aici erai.
Mă duc în oraș pentru o oră. Vrei să vii?
Ai grijă cu chestia aia.
Mulțumesc.
Pot să te rog ceva?
De ce voi purtați pijamale întreaga zi?
- Nu sunt pijamale. - Ei bine, atunci alea.
Trebuie. Ne-au luat toate hainele.
- Cine? - Soldații.
Soldații? De ce?
Nu îmi plac soldații. Ție îți plac?
Da, îmi plac. Tata este soldat,
dar nu de genul celor care iau hainele oamenilor fără motiv.
De ce gen, atunci?
Ei bine, de cel mai important gen.
Este responsabil să facă totul mai bine pentru toți.
- Deci tatăl tău este fermier? - Nu, este ceasornicar.
Sau a fost. Acum, în cea mai mare parte a timpului, repara încălțări.
Este ciudat cum adulții nu se pot hotărî
în legătură cu ce vor să fie. Așa este și Pavel.
Îl cunoști? Locuiește acolo.
Era doctor, dar a renunțat la tot ca să curețe cartofi.
Pot să te mai întreb ceva?
Ce ardeți în hornurile alea?
Le-am văzut arzând ieri. Doar fân și alte lucruri de genul ăsta?
Nu știu. Nu avem voie acolo.
Mama spune că sunt haine vechi.
Ei bine, orice ar fi, miroase îngrozitor.
Aș fi vrut să-ți amintești de ciocolată.
Da, îmi pare rău.
Știu! Poate poți veni să iei masa cu noi cândva.
Nu pot, nu-i așa? Din cauza ăstuia.
Este doar ca să împiedice animalele să intre, nu-i așa?
Animalele? Nu, este ca să oprească oamenii să iasă.
Nu ai voie afară?
- De ce? Ce ai făcut? - Sunt evreu.
Cred că ar trebui să plec acum.
- O să vii și mâine aici? - O să încerc.
- La revedere, atunci! - Pa.
Un cadou pentru tine, iubito.
Mulțumesc, mamă.
- L-ai văzut pe Bruno? - E afară în leagănul lui, cred.
Da, joi este perfect. O să trimit o mașină să vină să vă ia.
Vin bunicii?
Hei, ai simțit mirosul ăla oribil ieri?
- Vine dinspre coșuri. - Ce boală?
În ziua în care am căzut de pe leagăn.
- L-ai simțit, mamă? - Tată.
Mamă.
Lasă-mă să vorbesc cu ea.
Da, este. Pot auzi.
Da. Așteptăm cu nerăbdare. La revedere.
- Bunica nu vine? - Nu.
Se pare că nu se simte bine, dar vine bunicul.
- Ai simțit, tată? - Ce?
Mirosul ăla oribil de la coșuri. Ce este?
Cred că ard acolo gunoaie câteodată.
- Uite. - Ce?
- Hei! - Gretel.
Hei, asta nu este corect!
- Gretel. - Ce?
Este doar un joc.
Ralf, profesorul ăsta pe care l-ai adus,
predă de obicei la elevi atât de tineri precum Gretel și Bruno?
Cred că da. De ce?
Ei bine, știm ce îi învață?
Gretel pare să fi devenit foarte...
Sunt învățați ceea ce toți copiii sunt învățați în momentul ăsta.
Nu trebuie să rămână pe dinafară.
Haide.
Să mergem la culcare.
"Evreul ne-a insultat și i-a incitat pe inamicii noștri.
Evreul ne-a corupt prin cărți rele.
Și-a bătut joc de literatura și de muzica noastră.
În toate domeniile, influențele lui au fost distructive,
putând avea ca rezultat final colapsul națiunii noastre...
- Și atunci..." - Da, Bruno.
Nu înțeleg.
Colapsul unei națiuni depinde de un singur om?
"Evreul" din text se referă la întreaga rasă a evreilor.
Dacă ar fi fost un singur om,
sunt singur că s-ar fi făcut ceva în legătură el.
Dar nu există niciun evreu cumsecade, nu-i așa?
Cred, Bruno, că dacă ai fi găsit vreodată un evreu cumsecade
ai fi fost cel mai mare explorator din lume.
Continuă, Gretel.
"Scopul evreului este de a deveni conducătorul umanității".
"Evreul nu este creator, ci distrugător".
"El este inamicul culturii".
"Mii de germani au fost sărăciți de către evrei".
Stăpâne Bruno.
Ce faci? Tocmai ai luat masa de prânz, nu-i așa?
Mă duceam să mă plimb și m-am gândit că s-ar putea să mi se facă foame.
Dar nu îți murdări ghiozdanul. Dă-l încoace.
- Ți-l voi împacheta eu cum trebuie. - Nu. Nu e treaba ta.
Bruno, ce este?
Ce faci cu ghiozdanul?
Herr Liszt ne-a dat niște cărți. Mă duc să citesc în leagăn.
- Să văd. - Ce?
- Cărțile. - Nu.
Bruno, vreau să văd ce cărți ți-a dat Herr Liszt.
- Am spus o minciună. - Ce?
Am luat doar...
cărți de aventură.
Atunci du-te.
Maria, vom avea doi invitați la cină.
Tatăl comandantului va fi aici
și cred că va veni și locotenentul Kotler.
Poftim.
Ce s-a întâmplat?
- Nu o arunca înapoi. - Ce? De ce nu?
- E periculos. - Periculos?
E doar o minge. Haide.
Nu îți place să te joci?
- Nu îți place să te joci cu mingea? - Nu aici.
- Spune-mi cum e jocul cu numerele. - Ți-am mai zis, nu e un joc.
Cu toții avem numere.
Shmuel!
Bruno! Ce faci?
Mingea mea a trecut de gard. O luam înapoi.
Put și mai rău când ard, nu-i așa?
Ce?
Dar cu siguranță că tu...
Elsa, am jurat să păstrez secretul.
- De propria ta soție. - Da.
Am jurat pe viața mea, înțelegi?
Elsa, și tu crezi în asta.
Vrei ca această țară să fie puternică...
Nu, Ralf, nu! Nu așa!
Cum poți...
- Pentru că sunt soldat. - Cum poți...
- Soldații poartă războaie. - Ăsta nu e un război!
Asta e o parte din război! E o parte vitală din război!
Patria pe care ne-o dorim cu toții, inclusiv tu,
nu poate fi modelată fără o astfel de muncă!
- Elsa. Elsa. - Lasă-mă în pace! Lasă-mă în pace!
A venit bunicul.
- Nu pot să cred. - A venit bunicul.
Terminăm într-o clipă.
Cine ți-a spus despre asta?
Ce mai face bunica?
Mă tem că e puțin cam răcită.
Păcat, abia aștepta să te revadă.
Poate data viitoare, dacă se va simți bine.
Absolut.
Știi, Ralf, mama ta este foarte bolnavă.
Vorbește despre vizita aceasta de săptămâni întregi.
Poate de asta s-a îmbolnăvit.
Tatăl tău mi-a spus că ți-a găsit un meditator.
Da. E drăguț.
Dar nu ne lasă să citim cărți de aventuri.
Studiem doar istoria aia veche și plicticoasă.
Lasă-mă să îți spun ceva, tinere.
Dacă nu ar fi existat istoria nu am mai fi stat în jurul acestei mese.
Lucrarea tatăl lui
este istoria în curs de scriere.
Când aveam vârsta ta, istoria era materia mea preferată,
ceea ce evident că nu l-a bucurat pe tatăl meu.
De ce nu?
El era profesor de literatură la Universitate.
Serios? Încă mai predă?
- Nu prea știu. - Nu știi?
Nu mai ținem legătura. A plecat din țară cu ceva timp în urmă.
Serios? Când?
În urmă cu vreo patru ani, Herr Kommandant.
Dar nu are cum să fie prea bătrân. Are vreo 40 de ani, 50?
Unde s-a dus?
Locotenente Kotler,
tatăl tău, profesorul de literatură, unde s-a dus?
Cred că în Elveția, Herr Kommandant.
Ce ciudat că a ales să-și părăsească patria
în clipa când aceasta avea cel mai mult nevoie de el.
Fix când tuturor ni se cere să contribuim la renașterea națională.
Mai adu vin!
Ce motiv a invocat? Avea tuberculoză?
S-a dus acolo pentru aerul sănătos?
Mă tem că nu prea știu, Herr Kommandant.
Ar trebui să îl întrebi.
Ar fi cam dificil, nu-i așa?
Dacă este în Elveția.
Haide!
Ce ai în seara asta?
Da, poate că așa a fost. Poate că era bolnav.
Dacă, nu cumva, avea nemulțumiri.
- Legate de politica guvernului. - Am auzit despre astfel de oameni.
Cei mai mulți cu tulburări mentale sau pur și simplu lași.
- Dar cu toții niște trădători. - Absolut corect.
Teoretic, dacă acesta a fost și cazul tatălui tău,
ți-ai fi informat superiorii, după cum îți dictează datoria.
Locotenente Kotler!
Evreu cretin! Gunoiule!
Ralf!
Jidan!
- Dar tata a stat acolo, pur și simplu. - Ce te așteptai să facă?
Evreul o merita.
Te pot întreba ceva legat de fermă?
Bruno, doar nu crezi în continuare că este o fermă, nu-i așa?
Este un lagăr. Se cheamă lagăr de muncă.
Pentru evrei, evident.
Doar evrei?
Pentru că sunt cei mai buni muncitori?
Nu se află acolo pentru că sunt buni, prostuțule.
Nu sunt buni la nimic.
Se află acolo pentru că sunt răi.
- Ei sunt inamicii. - Inamicii?
- Dar credeam că ne luptăm... - Sunt răi, Bruno.
Niște viermi răi și periculoși.
Ei sunt motivul pentru care am pierdut Războiul cel Mare.
Nu ai ascultat nimic din ce ne spune Herr Liszt?
Nu. Nu chiar.
Tata nu este groaznic, nu-i așa? Este un om bun.
- Sigur că este bun. - Dar conduce un loc groaznic.
Este groaznic doar pentru ei, Bruno.
Ar trebui să fim mândri de tata, acum mai mult ca niciodată.
Face ca țara noastră să devină iarăși măreață.
Cum spui tu, sunt puțin cam ciudați. Puțin cam...
Sunt diferiți.
Ei sunt inamicii, Bruno.
Niște viermi răi și periculoși.
Vezi tu, ei nici nu sunt oameni de fapt.
Ce cauți aici?
Aveau nevoie de cineva cu degete subțiri ca să curețe toate acestea.
Noi doi nu ar trebui să fim prieteni.
Ar trebui să fim inamici. Știai asta?
Vrei și tu?
- Cum e tatăl tău? - Cum adică?
Este un om bun?
Nu te-ai gândit niciodată că nu ar fi așa?
Și ești mândru de el?
Tu nu ești mândru de al tău?
E chiar așa de groaznic în lagăr?
Cum îndrăznești să vorbești cu cei din casă?
Cum îndrăznești!
Mănânci?
Ai furat mâncare?
- Răspunde! - Nu, dle. El mi-a dat-o.
E prietenul meu.
Ce?
Micuțule,
îl cunoști pe evreul ăsta?
Îl cunoști pe evreul ăsta?
Nu, abia am intrat și el se servea.
Nu l-am mai văzut în viața mea.
Tu termină de curățat paharele.
Când mă voi întoarce o să discutăm nițel
despre ce pățesc șobolanii care fură. Du-te.
Nou-veniții sunt bucuroși să descopere că viața din lagăr
nu se rezumă la muncă
și că există numeroase posibilități de relaxare.
La sfârșitul zilei de muncă la feronerie
sau la fabrica de pantofi muncitorii se pot bucura
de multe forme de petrecere plăcută a timpului pe care lagărul le oferă.
Sporturile organizate sunt foarte populare.
Celor care nu joacă le face plăcere cu siguranță să urmărească meciurile.
La sfârșitul zilei de lucru,
cafeneaua amplasată central este locul ideal
pentru ca prietenii și familiile
să se întâlnească la o masă bogată și hrănitoare.
Copiii, mai ales, se bucură de produsele de patiserie și de prăjiturile la ofertă.
Seara, ocazionalele concerte susținute
fie de orchestre aflate în vizită fie de muzicienii foarte talentați
aflați în lagăr au întotdeauna un public numeros.
Alte modalități de recreere includ: lectura în bibliotecă,
olăritul, gătitul, arta și horticultura pentru adulți și copii, deopotrivă.
Aproape orice activitate pe care și-ar putea-o dori cineva
este disponibilă în acest lagăr.
Splendid.
- Bravo. Excelent. - Mulțumesc.
Adio, micuțule.
Shmuel! Shmuel!
Nu înțeleg.
Am văzut un film despre lagăr
și părea foarte drăguț.
Nu știu de ce am făcut asta.
Gretel și toți ceilalți spuneau lucrurile alea
iar soldatul era atât de înfricoșător!
Am venit aici zile în șir, dar nu erai niciodată aici.
Mă gândeam că poate nu mai suntem prieteni.
Shmuel, îmi pare rău pentru ce am făcut. Încă mai suntem prieteni, nu-i așa?
Pe unde mai e Kurt? Nu l-am văzut de o veșnicie.
- Cine e Kurt? - Locotenentul Kotler.
Este transferat în linia întâi.
S-a considerat că tinerețea și entuziasmul lui
ar putea fi mai utile acolo.
Herr Kommandant, la telefon.
De fapt, Gretel, a fost trimis acolo
pentru că a omis să informeze autoritățile
de lipsa de loialitate a tatălui său față de Partid.
Lucru care, dacă pot adăuga, era de datoria sa.
- Ăsta a fost ghinionul lui. - Ghinionul?
A avut ghinion că tatăl lui a fost lipsit de credință și nu mama lui.
Se consideră că nu e nevoie să îți raportezi mama.
- Ce? - Când se va întoarce Pavel?
- Mama? - Niciodată, prostule.
E tata. Au fost bombardați.
Bunica e moartă.
"...izbânda Ta în numele nostru"
"și al tuturor celor care se odihnesc veșnic întru Domnul"
"ne păstrează pe noi toți, cei vii, în eternă îngemănare"
"cu cei care Te așteaptă pre pământ"
"și cu toți cei aflați lângă Tine în ceruri",
"una cu El care este învierea"
"și viața, care trăiește și domnește cu Tine și cu Sfântul Duh",
"veșnicul Dumnezeu, în lumea cea fără de capăt. Amin".
Aia nu are ce să caute acolo. Ea nu și-ar fi dorit asta.
Dar și-o dorește el.
"Dumnezeule Atotputernic, care prin moartea..."
Ai fost vreodată la o înmormântare?
Bunica și bunicul au murit amândoi imediat după ce am ajuns aici
dar nu a avut loc nicio înmormântare.
Pe aceea o muți acolo.
Au murit amândoi în același timp?
De ce?
Nu știu.
Tata a zis că probabil au luat vreo boală pe drumul încoace.
Au fost nevoiți să meargă la spital imediat după ce am ajuns.
Nu i-am mai văzut de atunci.
E amuzant.
Dar mi-ar plăcea să facem ceva mai interesant.
- Pe aceea o muți acolo. - Asta?
- Nu, aceea.
- Pe aceasta o mut aici? - Nu, acolo!
- Aici? - Nu.
- Nu vreau să mai pleci. - Nu. Nici eu.
Nu te poți purta în felul ăsta!
- Îmi pui la îndoială purtarea? - Nu o poți ține așa!
Știu. Nu mai suport, Ralf.
Nu pot rămâne aici să fiu parte din asta.
Nu crezi că se vor pune întrebări?
- Întrebări? - Păi ce ar da de înțeles
despre capacitatea mea de a-mi face munca
dacă nu mi-aș putea controla propria familie?
- "Muncă"? Așa îi spui tu? - Adună-te, femeie.
Așa e. Nu băga de seamă. Nu băga de seamă.
Nu băga de seamă că bărbatul cu care te-ai măritat e un monstru!
Nici chiar mama ta nu te-a putut iubi.
Ești fericit aici?
Da. Foarte fericit.
Și tu, Gretel?
Eram fericită, dar mi-e dor de casă. Mi-e dor de prietenii mei.
Sunt sigur. Și ție, Bruno. Și ție cred că ți-e dor de prietenii tăi.
Nu, acum nu prea.
Cred că întrebarea reală este: dacă vi s-ar oferi ocazia,
ați prefera să trăiți altundeva?
- Acasă? - Nu. Nu la Berlin. Nu încă.
Într-un loc sigur, ca la mătușa Lottie în Heidelberg, de exemplu.
Cu toții? Și cu tine?
Nu. Deocamdată mă tem că nu va fi posibil.
Trebuie să rămân și să îmi duc treaba la bun sfârșit aici.
Vedeți voi, în clipa asta, mama voastră consideră...
Simte că acum trebuie să stați o vreme în altă parte.
V-ar plăcea?
Bruno, în viață, din păcate, suntem nevoiți adesea să facem lucruri
pe care nu ni le dorim.
Este important că mama voastră nu crede
că acesta este un loc potrivit unde să îți petreci copilăria,
și cu cât mă gândesc mai mult la asta
cu atât îmi dau seama că probabil are dreptate.
- Dar, tată... - Nu!
E vremea să te muți.
Totul e în ordine?
Nu-l găsim pe tata.
S-a dus să lucreze altundeva împreună cu câțiva bărbați
și nu s-au mai întors.
Am și eu niște vești proaste. Plec.
De data asta pentru cât timp?
De asta sunt vești rele. Cred că pentru totdeauna.
Mama spune că ăsta nu e un loc pentru copii, ceea ce e o mare prostie.
- Când vei pleca? - Mâine. După prânz.
Înseamnă că nu te voi mai vedea niciodată?
Ba da. Poți veni în vacanțe în Berlin, dacă vrei,
când toți prietenii se reunesc.
Aș vrea să te fi putut ajuta să îți găsești tatăl.
Vreau să îmi răscumpăr greșeala că te-am dezamăgit în felul acela.
Asta ar fi fost de ajuns, așa-i? Să te ajut să îți găsești tatăl?
Ar fi fost grozav. Ca o misiune secretă.
- Aș putea să sap. - Ce? Cu asta?
- Nu, dar aș putea aduce ceva. - Nu vrei să vii aici.
Privește.
- Aș putea să trec eu de partea ta. - Și care ar fi rostul?
Tatăl tău nu va fi aici, nu-i așa?
Dar eu le-aș sări în ochi, dacă aș trece.
Nu semăn cu tine.
Dar ai putea să arăți ca mine.
Dacă te îmbraci la fel și îți razi părul.
Nu mă rad în cap.
- L-ai putea acoperi cu o căciulă. - Pijamaua mea are altă culoare.
Ți-aș aduce eu una. Au un depozit plin cu ele,
au cu miile. Dar ai face asta?
- Vreau să o fac. - Dar ai avea curajul?
- Vreau să te ajut să-ți găsești tatăl. - Trebuie să plec.
Pe mâine, atunci? Voi aduce un sandviș mare.
Și nu uita de pijama!
Bruno?
Mamă, pot să mă duc să mă dau în leagăn?
- Bruno... - E ultima mea șansă.
Bine. Atunci du-te.
- Credeam că nu mai vii! - Îmi pare rău. A fost greu să scap.
Astăzi nu ar trebui să fiu aici. Ai uitat de pijama!
- Ai adus sandvișul? - Te-aș dezamăgi eu?
Shmuel.
Poftim.
Cum arăt?
Bine. Să mergem.
Bruno?
Ajunge.
Să mergem să-ți găsim tatăl.
Haide!
Stăpâne Bruno?
Shmuel.
- Putem merge la cafenea? - La cafenea?
- Poate ar trebui să merg acasă. - Și tata?
Da.
Să-l căutăm mai întâi în adăpostul nostru.
Bruno?
Haide.
Tată?
Sus! Sus! Urcă!
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Uneori participăm la marșuri.
Mișcă! Sus, sus!
Mișcă, mișcă!
Bruno!
Probabil că mai este pe afară, doamnă.
Bruno!
Bruno?
- Mișcați-vă! - Repede!
Ridică-te!
Ridică-te. Trebuie să o faci!
Scoate-i afară!
...Ceea ce înseamnă că randamentul nostru săptămânal
aproape că s-ar tripla,
așadar, până la finalul verii...
- Ralf. - Elsa, sunt într-o întâlnire.
Bruno a dispărut.
Haide!
Așteaptă aici!
Haide!
Mișcă! Mișcă!
Așezați-vă la coadă!
Haide!
Bruno!
Mișcați-vă!
Hai.
Bruno!
E în regulă. Cred că vom aștepta aici până se va opri ploaia.
Jos hainele!
Unde mergem?
Nu, ne duc la duș.
La duș?
Deschideți porțile! Deschideți porțile!
Veniți!
Bruno!
Subtitrarea: Felixuca-Nifty Subtitles Team & Avocatul31-Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro www.niftyteam.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro